Справа № 280/4536/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
31 січня 2023 року Справа № 280/4536/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2

про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
02 серпня 2022 року за вх. № 29280 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Військова частина НОМЕР_2 (далі по тексту - третя особа) про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, в якій позивач просить суд, з урахуванням уточнень:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 27.06.2022 про результати службового розслідування щодо факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму утриманого грошового забезпечення.

06 жовтня 2022 р. ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощенного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

14 листопада 2022 р. представником відповідача через канцелярію суду (вх. №43600) був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує у повному обсязі та вважає, що позовна заява є необгрунтованою та безпідставною. Також у відзиві представник відповідача зазначає, що у зв`язку з відсутністю позивача у військовій частині з невідомих причин та невиконання ним своїх службових обов`язків у період з 20 год. 25 хв. 21.06.2022 по 07 год. 12 хв. 22.06.2022, щодо позивача проведено службове розслідування (згідно наказу від 22.06.2022 №35), за результатами службового розслідування на позивача накладене дисциплінарне стягнення "сувора догана" (п. в) ст. 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2022 №36.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження, фіксація судового засідання за допомогою технічного засобу, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалось.

Суд, оцінивши обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

22 червня 2022 року Позивачу у присутності офіцерів військової частини НОМЕР_1 було повідомлено, що у зв`язку з відсутністю його, лейтенанта ОСОБА_1 , у військовій частині з невідомих причин та невиконання ним своїх службових обов`язків у період з 20 год. 25 хв. 21.06.2022 по 07 год. 12 хв. 22.06.2022, щодо нього проводиться службове розслідування (згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2022 №35) та запропоновано надати пояснення щодо відсутності позивача у зазначений період. ОСОБА_1 у присутності наявного офіцерського складу військової частини НОМЕР_1 підтвердив факт своєї відсутності, тобто те, що він перебував на «знятій» (орендованій) раніше квартирі за межами розташування військової частини. Також Позивач повідомив що він вчинив це без дозволу, тому що «не міг зателефонувати заступнику командира». На запитання, чому ОСОБА_1 не звернувся до безпосереднього командира (начальника) - командира військової частини, НОМЕР_1 21.06.2022, який знаходився після 18 год. 00 хв. у розташуванні частини. У свою чергу ОСОБА_1 не відповів на це запитання. Командиром військової частини НОМЕР_1 у присутності численної кількості офіцерів частини було повідомлено Позивачу ( ОСОБА_1 ), що щодо нього призначено службове розслідування і за результатами службового розслідування буде прийняте відповідне рішення. Вже в рамках проведення службового розслідування, після отримання пояснень усіх свідків самовільного залишення частини лейтенантом ОСОБА_1 у зазначені строки, капітан ОСОБА_2 ознайомив ОСОБА_1 з поясненнями свідків події та запропонував ОСОБА_1 надати пояснення щодо зазначеного випадку.

Судом встановлено, що:

- про наказ від 22.06.2022 №35 (початок службового розслідування), а також про наказ від 27.06.2022 №36 (завершення службового розслідування), також зміст цих наказів було доведено старшому лейтенанту ОСОБА_1 (який на той час займав посаду начальника зв`язку - командира взводу військової частини НОМЕР_1 ) у визначені Дисциплінарним Статутом ЗСУ строки та із додерженням процедури, а саме - у присутності офіцерів військової частини, відповідно до вимог ст. 87 Дисциплінарного Статуту ЗСУ:

«87. Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.».

Та відповідно статтей 97, 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ: «97. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

98. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку».

Судом встановлено, що Позивачу про накладене на нього дисциплінарне стягнення «сувора догана» (п. в ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ) згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2022 №36 було доведено на наступний день після всебічного та повного з`ясування причин та наслідків скоєного Позивачем порушення норм статтей 11, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та вимог статтей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, тобто у встановлені Дисциплінарним статутом ЗСУ строки та з додержанням вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Щодо доводів (тверджень) позивача, ОСОБА_1 , що наказ видано неправомірно, оскільки він «звернувся усно, та отримав дозвіл», а також про те, що він «поїхав та повернувся через 40 хвилин» не відповідають дійсності та спростовуються наступними доказами:

- факт виїзду Позивача та факт його повернення на власному авто зафіксовано свідками: у відповідному журналі черговим офіцером ОСОБА_3 та у наданих ОСОБА_3 поясненнями;

- факт виїзду ОСОБА_1 з розташування частини приблизно о 20 год. 30 хв. 21.06.2022 підтверджено поясненнями ОСОБА_4 , а факт прибуття ОСОБА_1 у розташування частини після 7 год. 10 хв. 22.06.2022 підтверджено поясненнями ОСОБА_5 , які на той час знаходились у караулі на в`їзді у розташування військової частину НОМЕР_1 ;

- крім того, інших в`їздів до розташування немає, а вхід за правилами режимного об`єкту закривається о 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв., та може бути відкритий лише черговим офіцером, або з його дозволу;

- ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 26.06.2022 підтверджує своє вибуття з розташування частини 21.06.2022 та факт того, що він не отримав дозволу ані безпосереднього командира (взагалі не звернувся до нього), ані першого заступника командира - начальника штабу. Щодо твердження позивача, що він вибув о 22 год. 00 хв. 21.06.2022, а не о 20 год. 25 хв. не відповідає дійсності, оскільки він не міг самостійно вийти або виїхати з військової частини, як режимного об`єкту, що охороняється (як в`їзд так і вхід у помешкання);

- після 22 год. 00 хв. 21.06.2022 начальник штабу розпочав розшукові дії, тому у першу чергу було перевірено визначене помешкання (кімната) де повинен був перебувати ОСОБА_1 , а також інші кімнати місця постійної дислокації військової частини. ОСОБА_1 не було виявлено, на зв`язок він також не виходив.

Стаття 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ зазначає: «14. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника».

Безпосереднім начальником Позивача (станом на 21.06.2022) був командир військової частини НОМЕР_1 , який знаходився в ППД частини на час вибуття ОСОБА_1 . Позивач не звернувся до нього, а також і до наступного прямого начальника (командир військової частини НОМЕР_2 ). Крім того, Позивач наполягає, що він звертався згідно Статутів ЗСУ до начальника штабу, але, як встановлено судом, начальник штабу, згідно штатної структури, є першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 і може виконувати обов`язки командира частини тільки за його відсутності. У даному конкретному випадку такого не відбувалося, тому дії Позивача 21.06.2022 є порушенням статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, перебування його за межами частини з 20 год. 25 хв. 21.06.2022 до 07 год. 12 хв. 22.06.2022 є самовільним залишенням частини, тобто порушенням є порушенням ст. 1, ст. 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ:

«1. Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України».

«4. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів...»;

та порушенням абз. 1, 2, 3, 4 ст.11, та ст. 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ:

«11. Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини...

14. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника».

У зазначений період часу існувала заборона покидати визначене розташування військової частини та користування без відома командира частини особистим транспортом. Так, наказом від 11.03.2022 №4 про визначення пункту постійної дислокації (ППД) частини та його меж зазначено, що будь-який вихід військовослужбовців за межі визначеного ППД здійснюється:

«5. Будь-який вихід або виїзд військовослужбовців за межі визначеного ППД здійснюється:

- щоденно з особистих потреб вихід дозволити з 13-00 год. до 15-00 год. за узгодженням з безпосереднім командиром та повідомленням чергового по частині;

- виїзд/вихід для службових потреб здійснюється за узгодженням з безпосереднім командиром та командиром військової частини НОМЕР_1 (або його заступниками) та оформленням відповідного документу (посвідчення про відрядження, відпускний квиток, маршрутний лист на автотранспорт, тощо)».

Таким чином, як встановлено судом, Позивач:

1) порушив наказ командира військової частини;

2) не звернувся зі службових питань до свого безпосереднього начальника, а якщо не зміг вирішити питання, то до наступного прямого начальника;

3) не доповів про те, що не виконує обов`язків служби (свої службові обов`язки) своєму безпосередньому начальникові та,

4) порушив Закони України, якими є Статут ЗСУ.

Про ці факти порушення зазначено у п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2022 №36. Тобто п. 2 зазначеного наказу відповідає Існуючим вимогам Статуту ЗСУ, Законам України та у повній мірі відображає факт порушення Позивачем зазначеним вимог Статутів ЗСУ та КУпАП. Окрім того, під час накладення на військовослужбовця ОСОБА_1 відповідного стягнення йому у присутності офіцерів військової частини було доведено у чому полягає порушення з його боку як Статутів ЗСУ так і Законодавства України.

ІЦодо складання «Акту відсутності військовослужбовця», який Позивач зазначає основним фактором відсутності, суд зазначає настуне. Згідно розпорядчих документів ЗСУ ніде не зазначений такий документ. Підставою для будь-якого прийняття рішення командира є відповідний рапорт. Такий рапорт був складений про відсутність ОСОБА_1 начальником штабу - першим заступником командира військової частини НОМЕР_1 22.06.2022. А письмовими доказами виїзду, в`їзду та відсутності лейтенанта ОСОБА_1 у розташуванні військової частини у зазначений час є пояснення військовослужбовців складених у відповідності з Дисциплінарним статутом ЗСУ та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371.

Щодо твердження позивача, про неправомірність третього пункту наказу від 27.06.2022 №36, оскільки «...командиром частини неправомірно прийнято рішення про невиплату премії...», суд зазначає наступне.

Позивач посилається на абз 2 п. 4 розділу 16 Наказу МОУ №260 від 07.08.2018:

4. При порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

...у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії»

та на абз. 4 п. 5 розділу 16 Наказу МОУ №260 від 07.08.2018: «5. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

...у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини».

Але, як встановлено судом, ОСОБА_1 було позбавлено премії у повному обсязі за червень 2022 року згідно абз. 1 п. 5 розділу 16 Наказу МОУ №260 від 07.08.2018:

«5. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках:

за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення»;

2) Позивач посилається лише на норми Постанови Кабінету Міністрів від 28.02.2022 №168, про виплату додаткових винагород військовослужбовцям під час воєнного стану.

Відповідно до Рішення Міністра оборони України №912/з/23 від 23.06.2022, яке є законним діючим нормативним актом, оскільки згідно з наказом Міністерства оборони України «Про внесення зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 01 квітня 2022 р. № 98, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 р. за № 382/37718, п. 1 якого встановлено:

«1. Розділ І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, доповнено новим пунктом такого змісту:

«17. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України».

Це Рішення неодноразово було доведене до особового складу військової частини НОМЕР_1 , у тому числі перед строєм всіх військовослужбовців та офіцерів військової частини (яким є ОСОБА_1 ).

П. 9. зазначеного Рішення Міністра оборони України №912/з/23 від 23.06.2022 визначає наступне:

«9. До наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 тисяч або 30 000 тисяч не включати військовослужбовців, які:

...9.4 Самовільно залишили військові частини, місця служби, або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника)».

Таким чином підставою для невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі 100 000 тисяч або 30 000 тисяч за червень місяць 2022 року була норма п. 9.4 Рішення Міністра оборони України №912/з/23 від 23.06.2022. Така норма була використана командиром військової частини НОМЕР_1 правомірно, оскільки самовільне залишення частини скоєно ОСОБА_1 у червні місяці 2022 року, період самовільного залишення частини (відсутності) ОСОБА_1 відбувався у червні місяці 2022 року, місяцем повернення є червень 2022 року, наказом оголошено також у червні 2022 року.

Щодо правомірності четвертого пункту наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2022 №36, суд зазначає наступне.

Капітана ОСОБА_2 визначено уповноваженою особою на складання протоколу про адміністративне порушення щодо ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2022 №36. Таким чином капітан ОСОБА_2 діяв як уповноважена особа від імені військової частини на законних підставах. Заперечення щодо того, що ОСОБА_2 не мав права складати зазначений протокол, посилаючись на норми Наказу №329, не відповідають правовим нормам представництва фізичних та юридичних осіб. Окрім того, абз. 2, п. 1 розділу II Інструкції до Наказу №329 визначає, що протокол складається: «...командиром (начальником) військової частини або уповноваженим ним командиром підрозділу (далі - уповноважена посадова особа військової частини)...». Згідно визначенню статтей 28, 29 Статуту внутрішньої служби ЗСУ командир (начальник), це:

«28. Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

29. За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців».

Капітан ОСОБА_2 за своєю посадою є командиром (начальником) підрозділу, якого військова частина НОМЕР_1 уповноважила наказом скласти відповідний протокол щодо Позивача. Таким чином, як встановлено судом, рішення командира, що визначено у п. 4 наказу від 31.07.2022 №45 про складання протоколу про адміністративне правопорушення, що скоєно військовослужбовцем ОСОБА_1 складено на законних підставах відповідно уповноваженою на те особою.

Щодо підсудності адміністративної справи, суд зазначає наступне.

Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується у відповідній графі паспорта Громадянина України на ім`я ОСОБА_1 . Тому адміністративна справа №280/4536/22 підсудна Запорізькому окружному адміністативному суду, як суду першої інстанції.

У зв`язку із відсутністю у суду підстав для скасування наказу №36 вимога позивача щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суму утриманого грошового забезпечення також не підлягає задоволенню.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, не підтверджені матеріалами справи та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом та відмову позивачу у задоволені позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодекса адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , розташування військової частини НОМЕР_1 ) про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 36 від 27.06.2022 про результати службового розслідування щодо факту самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 та зобов`язання вчинити дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено та підписане суддею 31 січня 2023 року.
Рішення не набрало законної сили.

Суддя Р.В. Сацький