Справа № 380/18433/22
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року

справа №380/18433/22

провадження № П/380/18585/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1; ), Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, и. Львів, пр. Чорновола, 39; ), з вимогами:

- зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.11.2013 у виконавчому провадженні №40920676;

- зобов`язати Галицький відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з майна ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.03.2014 у виконавчому провадженні №42018674.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на примусовому виконанні в Личаківському ВДВС ЛМУЮ перебувало виконавче провадження № 26464319 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2011) з примусового виконання виконавчого напису № 1152 виданого 19.04.2011 приватним нотаріусом ЛМНО Шоробура -Гірка Н.С., про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності. Як вбачається з інформацій про виконавче провадження № 26464319, 14.10.2011 вище зазначений виконавчий документ Личаківським ВДВС ЛМУЮ передано та прийнято до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області правонаступником якого являться Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В подальшому 31.07.2012 виконавчий документ відповідачем-1 було повернуто стягувачу, і як вбачається з інформації про виконавче провадження, таке повернення відбулось за письмовою заявою стягувача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції закону яка діяла на той час). Проте, 31.07.2012 Відповідач 1 виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1578649,32 грн. та виділив в окреме виконавче провадження №40920676, та в межах якого 25.11.2013 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження наклав арешт на все майно боржника ОСОБА_3 . В подальшому 20.01.2014 року виконавчий документ у виконавчому провадженні №40920676 було направлено за належністю до Галицького ВДВС ЛМУЮ правонаступником якого являється Галицький відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), де 14.02.2014 року було відкрито виконавче провадження № 42018674. В свою чергу відповідач-2 14.03.2014 у виконавчому провадженні № 42018674 виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, наклавши арешт на майно боржника в межах суми 159434,93 грн., а 29.05.2014 постановою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернув виконавчий документ стягувачу без виконання. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 06.12.2022 року арешти нерухомого майна позивача ОСОБА_1 накладені по виконавчих провадженням № 40920676 та № 42018674, не припинені. Згідно відповідей на адвокатський запит від 04.11.2022 до Управління забезпечення примусового виконання рішень y Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), виконавчі провадження, де боржником являється ОСОБА_1 на час звернення з даним позовом відсутні.

Позивач в засіданні суду наголошує, що постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у матеріалах ВП №40920676 та №42018674, виконавчий документ по яких повернуто стягувачу та який стягувач повторно не пред`явив є протиправним. Вказав, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. Так як основна сума боргу сплачена боржником, виконавчий напис повернуто за заявою стягувача, то і станом на 2023 рік відсутні підстави для накладення арешту на майно ОСОБА_1 з врахуванням постанови від 29.05.2014 про повернення виконавчого документа стягувачеві. З огляду на наведене просить суд позов задоволити.

Ухвалою суду від 26.12.2022 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою суду від 03.01.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням вимог ст.287 КАС України та витребувано від відповідачів належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження ВП № 40920676 та ВП №42018674.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі вручено відповідачу, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

12.01.2023 в судовому засіданні оголошено перерву для подання додаткових доказів.

24.01.2023 за вх. №5037 від представника позивача надійшла заява про долучення доказів.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги 26.01.2023 на території м. Львова та Львівської області, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 31.01.2023 об 11:30 год.

31.01.2023 за вх. №6530 від представника позивача надійшла заява про долучення додаткових доказів.

31.01.2023 за вх.№6554 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Інших заяв на адресу суду не надходило.

Відповідачі явки уповноважених представників в засідання суду не забезпечили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

З огляду на неявку сторін, суд ухвалив розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження на підставі зібраних доказів.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

16.05.2011 державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Слесарчуком Ростиславом Сергійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №26464319 з примусового виконання виконавчого напису №1152 від 19.04.2011, виданого приватним нотаріусом ЛМНО Шоробура-Гірка Н.С. про звернення стягнення на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, з метою задоволення вимог ПАТ КБ "НАДРА" у розмірі:

- заборгованості по кредиту - 159011,60$, що в еквіваленті становить 1261391,32грн., в т.ч. прострочених платежів по кредиту - 46493,07$, що в еквіваленті становить 368815,58грн.

- прострочених процентів - 24918,88$, що в еквіваленті становить 197674,01 грн.

- донарахованих відсотків - 1462,91$, що в еквіваленті становить 11604,80грн.

- пені за порушення строку сплати кредиту - 10041,31$, що в еквіваленті становить 79654,71грн.

- штраф зг. п.п. 8.3 кр. дог. - 3570,60$, що в еквіваленті становить 28324,48грн.

Всього 199005,30$, що в еквіваленті становить 1578649,32 грн.

Та стягнути грошову суму в розмірі 15700грн. за вчинення нотаріусом виконавчого напису.

16.05.2011 державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Слесарчуком Р. С. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №26464319, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить такому боржнику.

До відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області надійшла заява стягувача - ПАТ КБ «Надра» № 10/2-3901 від 27.07.2012 року, у якій стягувач просить повернути без виконання виконавчий напис № 1152 виданий 19.04.2011 року приватним нотаріусом ЛМНО Шоробура-Гірка Н.С. про звернення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

31.07.2012 старшим державним виконавцем Денисяк Т.Г. прийнято постанову по стягнення з боржника виконавчого збору ВП №26464319, якою постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 159434,93 гривень.

Керуючись п.1 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент вчинення виконавчих дій) 31.07.2012 Денисяком Теодозієм Григоровичем - старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

25.11.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Денисяком Т.Г. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №40920676 з примусового виконання постанови №ВП26464319 від 31.07.2021 про стягнення з ОСОБА_1 15434,93 грн виконавчого збору.

25.11.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Денисяком Т.Г. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №40920676, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить такому боржнику.

20.01.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Денисяком Т. Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (оскільки боржник проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що належить до територіальної підвідомчості Шевченківського ВДВС ЛМУЮ).

20.01.2014 виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №40620676 було направлено за належністю до Галицького ВДВС ЛМУЮ, правонаступником якого являється Галицький відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

14.02.2014 ОСОБА_4 , старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №42018674 з примусового виконання постанови №26464319 від 31.07.2012 про стягнення з ОСОБА_1 15434,93 грн виконавчого збору.

14.03.2014 ОСОБА_4 , старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийнято постанову ВП №42018674 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, окрім об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 01, а саме - квартири АДРЕСА_2 , загальна площа 149,8 м. кв., житлова площа - 89,7 м. кв.,що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

29.05.2014 ОСОБА_4 , старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, при примусовому виконанні постанова № 26464319 виданій 31.07.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі 2 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в боржника відсутнє майно, на яке можливо було б звернути стягнення в погашення заборгованості за виконавчим документом та заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними).

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що на майно позивача було накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, в межах суми звернення стягнення 159434,93 гривень.

Листом від 14.11.2022 за №37712/03.1-18/37712, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомило про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Листом від 29.11.2022 за №В-9/49841, Галицький районний відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомило про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Вважаючи, що наявність арештів на майні позивача ОСОБА_1 , які накладено у виконавчих провадженнях ВП №40920676 та ВП №42018674, виконавчий документ по яких повернуто стягувачу та який повторно не пред`явлено є протиправним, позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

При вирішенню спору, суд виходить з наступного.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (чинним станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №606-XIV).

Згідно статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону №606-XIV Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У відповідності до частин 1 і 2 статті 50 Закону №606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналізуючи вищенаведені норми права суд зазначає, що за наявності підстав для завершення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, якою одночасно знімає всі накладені обтяження (в тому числі арешт) з майна боржника.

Судом встановлено, що 25.11.2013 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Денисяком Т.Г. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №40920676, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить такому боржнику.

14.03.2014 ОСОБА_4 , старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції прийнято постанову ВП №42018674 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, окрім об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером: 01, а саме - квартири АДРЕСА_2 , загальна площа 149,8 м. кв., житлова площа - 89,7 м. кв.,що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

20.01.2014 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Денисяком Т.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (оскільки боржник проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що належить до територіальної підвідомчості Шевченківського ВДВС ЛМУЮ).

29.05.2014 ОСОБА_4 , старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, при примусовому виконанні постанова № 26464319 виданій 31.07.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі 2 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в боржника відсутнє майно, на яке можливо було б звернути стягнення в погашення заборгованості за виконавчим документом та заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними).

За цих обставин у державного виконавця були передбачені ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону №606 підстави для скасування вжитих заходів примусового виконання рішення, зокрема для зняття арешту, накладеного на майно боржника, і скасування заборони на його відчуження, про що державний виконавець повинен був зазначити у постанові про закінчення виконавчого провадження.

За відсутності матеріалів виконавчих проваджень ВП №40920676 та ВП №42018674, суд позбавлений можливості достовірно встановити факт не зазначення в постанові про закінчення виконавчого провадження та постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві частини про зняття арешту з майна боржника. Водночас, зважаючи на неподачу відповідачами відзиву на позовну заяву та наявні в матеріалах справи докази, суд може презюмувати, що такого державним виконавцем при винесенні постанов про закінчення виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа стягувачеві зроблено не було.

Допущене державним виконавцем порушення вимог Закону №606-XIV призвело до того, що застосований до позивача арешт майна і заборона на його відчуження продовжують діяти на час розгляду справи судом і стосовно позивача діє обтяження на все нерухоме майно.

Суд вважає, що в дія вжитих державним виконавцем стосовно позивача заходів примусового виконання рішення, і завершення виконавчого провадження, безумовно не відповідає інтересам позивача, пов`язаним з набуттям нею майна і її законним очікуванням на припинення цих заходів.

За обставин цієї справи (не зняття державним виконавцем арешту і заборони на відчуження майна боржника, завершення виконавчого провадження, знищення виконавчого провадження за термінами зберігання і відсутність підстав для відновлення виконавчого провадження), а також враховуючи відсутність спору про право щодо конкретно визначеного майна, суд вважає, що випадок, який розглядається у даній справі, підпадає під дію частини 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, згідно якої арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За приписами частини 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно частин 4, 5 вказаної статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як судом зазначалось вище, згідно з приписами ст.50 Закону №606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім, направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Аналогічного змісту статті 50 Закону №606-ХІV наявна стаття в Законі України № 1404-VIII стаття 40 Закону.

Судом встановлено, що виконавче провадження, за яким накладений арешт на майно позивача завершено, проте державною виконавчою службою не був знятий арешт на майно позивача, що є протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. При цьому у зв`язку із спливом строку зберігання виконавчі провадження, в яких не було вирішено питання про зняття арешту на майно, знищені.

Між тим, положення ст. 50 Закону №606-ХІV та ст.40 Закону України №1404-VIII є логічно-послідовними, оскільки при завершенні виконавчого провадження повинні бути вирішені всі питання вказаного виконавчого провадження, що у наступному дозволить знищити виконавче провадження без порушення прав сторін виконавчого провадження.

Суд вважає, що невиконання належним чином вимог ст. 50 Закону №606-ХІV та ст.40 Закону України №1404-VIII органом ДВС потягло порушення прав позивача, зокрема розпоряджатися своєю власністю.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на майно ОСОБА_1 , такий за відсутності виконавчого провадження належить зняти.

Відповідно до пункту 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від № 74/5 від 15.12.1999 (далі - «Інструкція №742/5») в редакції, чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17, незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

При цьому, відсутність норми закону, яка б прямо зобов`язувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 cт. 47 Закону України «Про виконавче провадження», не спростовує того факту, що повернення виконавчого документа здійснення виконавчого провадження шляхом примусового виконання рішення органами виконавчої служби припиняється, в результаті чого накладення арешту на майно боржника, як забезпечення реального виконання рішення, втрачає свою правову сутність, є необґрунтованим та таким, що порушує права боржника.

Констатувавши допущення порушення державним виконавцем вимог законодавства та інтересів позивача внаслідок не зняття арешту і заборони на відчуження його майна та з метою повного і ефективного захисту майнових інтересів позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з майна, належному ОСОБА_1 , та заборони щодо його відчуження, накладених постановою ВП №42018674 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №40920676.

Згідно з частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене вище в сукупності, суд зазначає, що відповідачі як суб`єкт владних повноважень за правилами частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довели юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірного рішення.

Відтак за встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 77, 90, 242-246, 268-272, 287, 294, пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд:

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, 1; ), Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (79000, и. Львів, пр. Чорновола, 39; ) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Зобов`язати Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.11.2013 у виконавчому провадженні №40920676;

Зобов`язати Галицький відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з майна ОСОБА_1 накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.03.2014 у виконавчому провадженні №42018674.

Стягнути з Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Стягнути з Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, із врахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.