Справа № 320/10482/22   
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

31 січня 2023 року справа № 320/10482/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кушнова А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Департаменту військової контррозвідки про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Служби безпеки України, Департаменту військової контррозвідки, у якому просить суд:

- наказ Служби військової контррозвідки Служби безпеки України за №115-ОС/дск "По особовому складу" та "На зміну наказу", пункт наказу Департаменту військової контррозвідки від 05 травня 2022 року №61-ОС/дск щодо призову на військову службу у Службу безпеки України, старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 вважати не реалізованим, визнати протиправним;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на військовій службі та стягнути з відповідача щомісячне грошове забезпечення (посадовий оклад згідно штатного розкладу та додаткова винагорода згідно з Постановою КМ України від 28 лютого 2022 року №168) для військовослужбовця мобілізованого в період воєнного стану за період з червня 2022 року по час поновлення на службі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 (суддя Дудін С.О.) адміністративну справу №320/10482/22 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, - передати за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Справа не була надіслана за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Розпорядженням Київського окружного адміністративного суду від 25.01.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справ, які не були надіслані за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва, у зв`язку з прийняттям Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду м. Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-ІХ від 13.12.2022, зокрема справи №320/10482/22.

26.01.2023 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Наданий адміністративний позов не відповідає вимогам ст.160-161 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з частиною другою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Суд зазначає, що пункт 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України вказує на невичерпний перелік інформації, яка може бути висвітлена в адміністративному позові задля правильного вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позов в адміністративному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

При цьому складовими частинами позову є предмет позову та підстави позову.

Предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, направлені на захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Тобто це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення, та які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з вимогами до іншої особи.

Зі змісту прохальної частини позовної заяви вбачається, що у пунктах 1 та 2 позовної заяви позивач просить суд:

- визнати протиправним наказ Служби військової контррозвідки Служби безпеки України за №115-ОС/дск "По особовому складу" та "На зміну наказу", пункт наказу Департаменту військової контррозвідки від 05.05.2022 №61-ОС/дск щодо призову на військову службу у Службу безпеки України, старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 вважати не реалізованим;

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 на військовій службі та стягнути з відповідача щомісячне грошове забезпечення (посадовий оклад згідно штатного розкладу та додаткова винагорода згідно з Постановою КМ України від 28.02.2022 №168) для військовослужбовця мобілізованого в період воєнного стану за період з червня 2022 року по час поновлення на службі.

При цьому, як вбачається з матеріалів позовної заяви, наказом Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 05.05.2022 №61-ОС/дск (по особовому складу) старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , який прибув із запасу Збройних Сил України за призовом під час мобілізації, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України та наказу Голови Служби безпеки України від 24.02.2022 №158/ДСК "Про введення в дію штатів воєнного часу, порядку призиву на військову службу під час мобілізації, на особливий період та призначення військовозобов`язаних СБУ на відповідні посади", призвано на військову службу у Службу безпеки України, зараховано до списків особового складу та призначено оперативним співробітником (капітан) 2 сектору 16 відділу з 24.02.2022.

Згідно з наказом Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 04.07.2022 №115-ОС/дск (по особовому складу) "На зміну наказу", вирішено пункт наказу Департаменту військової контррозвідки від 05.05.2022 №61-ОС/дск щодо призову на військову службу у Службі безпеки України старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , вважати не реалізованим.

Суд зазначає, що прохальна частина позову не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України щодо змісту позовних вимог, оскільки не є конкретизованою та юридично визначеною.

Так, з прохальної частини позовної заяви не зрозуміло, які саме накази оскаржує позивач, у той час як зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач не згоден та вважає неправомірним наказ Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 04.07.2022 №115-ОС/дск (по особовому складу).

Враховуючи викладене, прохальна частина позовної заяви підлягає уточненню.

В порядку усунення недоліків позовної заяви позивачу слід надати уточнену позовну заяву, в якій уточнити прохальну частину позову.

Недотримання позивачем даної вимоги, яка пред`являється до позовної заяви, не дозволяє суду в повній мірі здійснити підготовку справи до судового розгляду та відповідно відкрити провадження у справі.

Також, частиною 6 ст.161 Кодексу адміністративно судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із ч.2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України встановлений місячний строк для звернення особи до суду для захисту порушених прав, свобод та інтересів у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У прохальній частині позовних вимог позивач просить суд визнати протиправним наказ Служби військової контррозвідки Служби безпеки України за №115-ОС/дск "По особовому складу" та "На зміну наказу", пункт наказу Департаменту військової контррозвідки від 05.05.2022 №61-ОС/дск щодо призову на військову службу у Службу безпеки України, старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 вважати не реалізованим.

У той же час з даною позовною заявою позивач звернувся до суду 17.10.2022, надіславши позовну заяву разом із додатками на адресу Київського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском місячного строку.

У позовній заяві позивач зазначає, що на час подання позову оскаржуваний наказ до відома позивача не доведений, і про його прийняття останній дізнався у відділі кадрів за колишнім місцем роботи ПІІ (підприємство з іноземними інвестиціями) "Тойота-Україна", 07.10.2022.

У позовній заяві позивач вказує, що військову службу ніс з 24.02.2022.

26 червня 2022 року у торгівельному центрі " ІНФОРМАЦІЯ_1 " за адресою: АДРЕСА_1 , за участю позивача стався інцидент, внаслідок чого щодо позивача було відкрито кримінальне провадження. У позові позивач вказує, що 30.06.2022 позивачем було подано рапорт про звільнення з займаної посади у зв`язку з неможливістю виконувати покладені обов`язки, за станом здоров`я.

У той же час позивач не зазначає у позові подальших обставин щодо проходження військової служби (проходив позивач військову службу в період після 04.07.2022 чи ні), як не вказує і на обставини свого перебування в період з дня винесення наказу від 04.07.2022 №115-ОС/дск (по особовому складу).

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (рішення Європейського суду з прав людини у справі Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

За висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 16 грудня 1992 року у справі "Хаджіанастасіу проти Греції", пункти 32-37).

При цьому очікується, що заявник продемонструє уважне ставлення до дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наприклад до строків для подання адміністративного позову (рішення Європейського суду з прав людини від 7 вересня 1999 року у справі "Йодко против Литви (Jodko v. Lithuania).

Суд зауважує, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом одного місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що строк звернення до суду щодо наказу Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 04.07.2022 №115-ОС/дск (по особовому складу) "На зміну наказу" є пропущеним, оскільки даним наказом фактично припинено відносини військової служби зі Службою безпеки України.

При цьому, строк звернення до суду щодо наказу Департаменту військової контррозвідки Служби Безпеки України від 05.05.2022 №61-ОС/дск (по особовому складу), визначити неможливо, оскільки не є зрозумілим, чи оскаржує позивач цей наказ в рамках даної справи.

Отже матеріали справи свідчать про пропуск строку звернення до суду, у зв`язку з чим позивачу слід надати суду клопотання про поновлення такого строку.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно з п. 5 ч. 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до пп.7 та 9 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

У позовній заяві позивачем в якості відповідача зазначено: Служба безпеки України, Департамент військової контррозвідки, , 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 33.

При цьому, оскаржувані накази винесено Департаментом військової контррозвідки Служби безпеки України.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за кодом юридичної особи 00034074 (який зазначено позивачем у позовній заяві щодо даних відповідача), зареєстровано Службу безпеки України, адреса місцезнаходження: 01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33.

З позовної заяви не зрозуміло, чи є Департамент військової контррозвідки із зазначенням коду ЄДРПОУ юридичної особи 00034074 самостійним відповідачем у справі.

У зв`язку з цим, позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви необхідно уточнити склад відповідачів у справі та чітко зазначити відповідача (відповідачів) у справі, з урахуванням вказаних судом зауважень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 161, 169, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме:

- надати уточнену позовну заяву (у кількості примірників відповідно до кількості учасників справи та для суду), з урахуванням вказаних судом зауважень, в якій уточнити прохальну частину позову, що становить його предмет; уточнити склад відповідачів у справі та чітко зазначити відповідача (відповідачів) у справі;

- надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску;

3. Роз`яснити позивачеві, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Копію ухвали надіслати позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Кушнова А.О.