Справа № 420/10267/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
26.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року) у день виключення зі списків особового складу выйськовоъ частини НОМЕР_1 (4 серпня 2021 року) позивачу , і в подальшому з 5 серпня 2021 року по 29 червня 2022 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року) з 5 серпня 2021 року по день фактичного розрахунку 29 червня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він у 2008-2021 роках проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

28 липня 2021 року наказом командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_3 майор ОСОБА_1 звільнений з військової служби на підставі статті 26 частини 5 пункту 2 підпунктом б Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я).

4 серпня 2021 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №147 (по стройовій частині) майора ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням з військової служби виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.

Під час проходження майором ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

14 лютого 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у справі № 420/24358/21 вирішив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.

29 червня 2022 року відповідач шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 здійснив виплату індексації грошового забезпечення в період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року на виконання судового рішення у справі № 420/24358/21 від 14 лютого 2022 року.

Отже, фактичний повний розрахунок відбувся 29 червня 2022 року, а період затримки повного розрахунку становить: 5 серпня 2021 року 29 червня 2022 року.

Позивач вважав, що бездіяльність відповідача стосовно повного розрахунку при звільненні є протиправною, тому він має право на виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Ухвалою від 08.08.2022 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви відповідач отримав 09.08.2022 року, що підтверджується звітом про доставку електронного листа (а.с. 22-23).

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не подав.

Через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про долучення додаткових доказів (вхід. № 29867/22 від 21.09.2022 року).

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю 2 групи, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_4 від 08.09.2021 року (а.с. 9).

Відповідно до витягу із наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 28 липня 2021 року №197 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі статті 26 частини 5 пункту 2 підпунктом б Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я) (а.с. 4).

Згідно з витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 5).

Згідно відомостей ЄДРСР, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року у справі № 420/24358/21 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в розмірі 40502,44 грн.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно в розмірі 40502,44 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 11.07.2022 року.

Присуджені позивачу кошти були переведені на його картковий рахунок 29.06.2022 року, що підтверджується відповідним скріншотом, та вказані кошти були виплачені, з утриманням військового збору 1,5%, у розмірі 39894,90 грн. (а.с. 6).

Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 25.07.2022 року про добровільну виплату середнього грошового забезпечення при затримці повного розрахунку при звільненні та листом від 17.08.2022 року №1334 відповідач повідомив, що при звільненні ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, а була нарахована та виплачена 29.06.2022 року за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року у справі № 420/24358/21, тому підстав для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 04.08.2021 року по день фактичного розрахунку військова частина НОМЕР_1 не вбачає.

Не погодившись з відмовою у виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд, проаналізувавши вимоги ст.117 КЗпП України, дійшов висновку, що після ухвалення судового рішення про виплату індексації грошового забезпечення роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Враховуючи, що спір у справі № 420/24358/21 вирішено на користь ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що відповідно ч.2 ст.117 КЗпП України, наявні правові підстави для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.

За змістом частини першої ст.117 КЗпП обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина друга ст.117 КЗпП стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 р. у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19) та у постанові Верховного Суду від 16.07.2020 року у справі №400/2884/20.

Вирішуючи даний спір, суд не враховує внесені до ст.117 КЗпП України зміни Законом № 2352-ІХ від 01.07.2022 року щодо обмеження періоду затримки розрахунку, за який сплачується середній заробіток, шестимісячним строком, оскільки весь період затримки розрахунку з позивачем припадає на час до набрання чинності вказаними змінами (19.07.2022р.). Отже, зазначений закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки не має зворотної дії в часі.

З огляду на вищевикладене, вимога про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року) у день виключення зі списків особового складу частини (4 серпня 2021 року) позивачу, і в подальшому з 5 серпня 2021 року по 29 червня 2022 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та визнаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, суд доходить висновку, що і вимога про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року) з 5 серпня 2021 року по день фактичного розрахунку 29 червня 2022 року, яка є похідною від першої вимоги, також підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати позивачем понесені не були, а тому розподілу між сторонами не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року) у день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (4 серпня 2021 року) ОСОБА_1 , і в подальшому з 5 серпня 2021 року по 29 червня 2022 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року) з 5 серпня 2021 року по день фактичного розрахунку 29 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів