Справа № 400/4063/20
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31 січня 2023 року

справа № 400/4063/20

адміністративне провадження № К/990/643/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Блажівської Н. Є., Чумаченко Т. А.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області

на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року (суддя Птичкіна В. В.)

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року (судді Джабурія О. В., Кравченко І. В., Вербицька Н. В.)

у справі № 400/4063/20

за первісним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Миколаївській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі - податковий орган, позивач у справі за первісним позовом) 22 вересня 2020 року звернулося до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач у справі за первісним позовом) про стягнення в дохід Держави податкового боргу в сумі 1 120 958,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення статті 67 Конституції України та підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, відповідач (за первісним позовом) не сплатила у визначений пунктом 57.3 статті 57 цього кодексу строк узгоджені суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та з військового збору. Наявність податкової заборгованості первісний позивач доводить податковими повідомленнями-рішеннями від 29 грудня 2018 року № 5 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 рік з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (надалі податок на доходи) - 699 272,09 грн та застосування штрафу в сумі 174 818,02 грн, № 5 про визначення суми податкового зобов`язання за 2017 рік з військового збору 52 272,67 грн та застосування штрафу в сумі 14 568,17 грн. Крім того, до складу податкового боргу включено пеню, нараховану на підставі підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України (в сумах 160 641 грн та 13 386,75 грн відповідно). У якості доказу податкового боргу податковий орган надав до суду податкову вимогу від 19 лютого 2019 року № 2402-50 на суму податкового боргу 1 121 128,70 грн (станом на 18 лютого 2019 року). Вказана заборгованість у добровільному порядку відповідачем не сплачена, що є підставою для звернення до суду з позовом щодо її стягнення.

ОСОБА_1 19 листопада 2020 року звернулася із зустрічним позовом до Управління про визнання протиправними та скасування Рішень, покликаючись на те, що нарахування податкових зобов`язань в зв`язку з прощенням (анулюванням) кредитором боргу є законним, якщо додаткове благо не є різницею, що виникла в результаті зміни вартості іноземної валюти, в якій було видано кредит.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року, первісний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задоволений частково, внаслідок чого стягнуто з первісного відповідача в дохід держави податковий борг в сумі 946 930,95 грн. У задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено.

Цим же судовим рішенням відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року, задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 (відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним), скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року, ухвалено у справі №400/4063/20 нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області про стягнення податкового боргу в сумі 1 120 958,70 грн.

Судом апеляційної інстанції задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 29 грудня 2018 року № 5, № 5, визнано протиправними та скасовано ці податкові повідомлення-рішення.

04 січня 2023 року до Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга податкового органу (відповідача по зустрічному позову), провадження за якою відкрито ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2023 року на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та витребувано справу з суду першої інстанції.

18 січня 2023 року справа №400/4063/20 надійшла до Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги

Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанції застосовано норми підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України без врахування висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 28 липня 2021 року у справі №826/12872/17. Окрім того, скаржник посилається у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Заявник касаційної скарги доводить, що судом апеляційної інстанції застосована норма, яка не підлягає застосуванню, а саме суд застосував пункт 8 підрозділу 1 розділу 20 «Перехідні положення» ПК України, хоча, на думку податкового органу, дана норма не регулює спірні правовідносини, а оподаткування доходу за ознакою « 126» (додаткове благо) в даному випадку має здійснюватися на загальних підставах згідно норми підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 ПК України. Податковий орган доводить, що отримання позивачем за зустрічним позовом доходу в сумі 3 884 844 грн 96 коп. відбулося внаслідок укладення угоди про врегулювання боргу від 30 серпня 2017 року, валютою якого є гривня.

Скаржник просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року в частині відмови у задоволенні вимог первісного позову та скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні зустрічного адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі, а первісний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити.

Позивачка за зустрічним позовом відзив на касаційну скаргу податкового органу суду не надала.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Обставини справи

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 21 червня 2007 року ОСОБА_1 і Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» уклали кредитний договір № ML-007/107/2007, відповідно до якого вона отримала кредит в сумі 174 546 швейцарських франків на купівлю нерухомого майна, який мала повернути не пізніше 21 травня 2032 року.

28 травня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк» уклали договір купівлі-продажу за 135 543 963,97 грн кредитного портфелю (права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, та будь-які штрафні санкції (у разі їх наявності)). Перелік кредитних договорів мав бути зазначений у Додатку 1 до договору.

До копії сторінок договору купівлі-продажу кредитного портфелю позивач за зустрічним позовом додала копію «Витягу з Додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року», в якому вказано, що загальна сума боргу за кредитним договором 172 358,7 швейцарських франків, загальна сума процентів 31 960,88 швейцарських франків, загальна сума основного боргу та процентів у валюті кредитного договору 204 319,58 швейцарських франків.

В Державному реєстрі фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів станом на 22 червня 2018 року містилась інформація про факт отримання позивачем за зустрічним позовом у 3-му кварталі 2017 року від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» додаткового блага в сумі 21 074 277,35 грн. Будь-який дохід від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вона не задекларувала.

Листом від 03 жовтня 2018 року (на запит управління від 17 вересня 2018 року) ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повідомило про укладення 30 серпня 2017 року ним із позивачем за зустрічним позовом «Угоди про врегулювання боргу до Кредитного договору № ML-007/107/2007 від 21 червня 2007 року» (надалі Угода) і про подання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (як податковим агентом) відповідної звітності з сумою нарахованого на її користь доходу.

Згідно з Угодою кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 21 074 277,85 грн, з яких 3 884 844,86 грн - залишок заборгованості, решта проценти та пеня. Відповідно до пункту 3.4 Угоди, позивач за зустрічним позовом підтвердила отримання від кредитора повідомлення про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

У листопаді 2018 року посадова особа управління провела документальну позапланову перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору від одержання доходу у вигляді анульованої суми кредитної заборгованості за 2017 рік, результати якої оформила актом від 21 листопада 2018 року.

Відповідно до висновків акта перевірки позивач за зустрічним позовом порушила підпункти 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункт 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункт 176.1 статті 176, пункт 179.1 статті 179 Податкового кодексу України - не подала податкову декларацію про майновий стан і доходи за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року; підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункт 167.1 статті 167, підпункт 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого занизила податок з доходів фізичних осіб за 2017 рік на суму 699 272,09 грн, пункт 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, що призвело до заниження військового збору за 2017 рік на суму 58 727,67 грн. Базою оподаткування в акті перевірки вказана сума 3 884 844,96 грн (залишок заборгованості, згідно з Угодою).

На підставі висновків акта перевірки управління 29 грудня 2018 року прийняло податкові повідомлення - рішення № 5 та № 5.

Висновки судів попередніх інстанцій

Суд першої інстанції, задовольняючи частково первісний адміністративний позов, дійшов висновку про те, що податковий орган довів обґрунтованість вимоги про стягнення податкового боргу в сумі 946 930,95 грн. При цьому, суд визнав, що позовні вимоги в частині стягнення пені є безпідставними.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на контролюючий орган (позивач у первісному позові) не покладений обов`язок щодо з`ясування предмету правочинів та встановлення того, яким чином і на підставі чого сторони Угоди визначили залишок суми заборгованості за кредитним договором.

При цьому, суд першої інстанції, аналізуючи доводи позивача за зустрічним позовом щодо не врахування податковим органом пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , виконуючи обов`язок, покладений частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, мала довести суду відповідні обставини, зокрема, подати суду докази на підтвердження: дати зміни валюти зобов`язання за кредитним договором з іноземної валюти у гривню, суми боргу (у валюті та у гривні) на цю дату, суму боргу (у валюті і у гривні) станом на 1 січня 2014 року. Відповідні докази ОСОБА_1 не подала, клопотання про їх витребування не заявила.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, дійшов висновку про те, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин пункт 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, вказавши, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Тобто фактично суд апеляційної інстанції зазначив, що борг за кредитним договором в розмірі 3884844,96 грн є сумою курсової різниці, яка згідно із приписами пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України дорівнює різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеній за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним кусом НБУ станом на 1 січня 2014 року.

Правове регулювання

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 163.1.1. пункту 163.1. статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до таких додаткових благ віднесено основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Відповідно до підпункту 168.2.1. пункту 168.2. статті 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 9 квітня 2015 року № 321-VIII підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 8 такого змісту: «Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Позиція Верховного Суду

Додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України «Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань».

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Дія абзацу першого пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Суд апеляційної інстанції у своїй постанові дійшов висновку, що борг за кредитним договором в розмірі 3884844,96 грн, прощений ТОВ «ОТП Факторинг Україна», є сумою курсової різниці, яка визначена відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, а тому не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Проте такий висновок суду не ґрунтується на обставинах, підтверджених належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами в розумінні статей 73 - 76 КАС України. Суд апеляційної інстанції не обґрунтував якими доказами підтверджений сам факт зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, сума боргу (у валюті та у гривні) на цю дату, сума боргу (у валюті і у гривні) станом на 1 січня 2014 року, тобто з якого розрахунку виходив суд, вказуючи на те, що вся сума прощеного боргу в розмірі 3884844,96 грн є курсовою різницею. Матеріали справи такого розрахунку не містять.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, виходив з того, що наведені вище обставини позивачем ( ОСОБА_1 ) не доведені, клопотання про витребування доказів не заявлено.

Колегія суддів Верховного Суду визнає висновки судів попередніх інстанцій такими, що суперечать принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

За змістом частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 73 КАС України).

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Згідно зі статтею 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Висновки за результатами касаційного перегляду

Вказані вище обставини справи досліджені в неповному обсязі, тому для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

За правилами статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2022 року у справі №400/4063/20 скасувати.

Справу №400/4063/20 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: Н. Є. Блажівська

Т. А. Чумаченко