Справа № 380/4378/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/4378/22 пров. № А/857/15362/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідач Судова-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі № 380/4378/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, -

суддя в 1-й інстанції Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУПФУ у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (далі також ГУПФУ у Полтавській області, відповідач 2) та просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 07.09.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.09.2021 звернувся до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії у зв`язку із чим йому було призначено пенсію за вислугу років. Однак таку пенсію позивач отримав лише за 1 місяць, оскільки в подальшому пенсійним органом прийняте протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45. Позивач вважає, що у зазначеному рішенні вказано лише про те, що страховий стаж заявника станом на 11.10.2017 становить 24 роки 4 місяці 06 днів, однак не наведено обґрунтувань чому не зараховано трудовий стаж з 11.05.2018 і до часу звернення за пенсією, оскільки ним було надано докази того, що він працює. На переконання позивача, пенсійним органом при прийнятті оскаржуваного рішення необґрунтовано не взято до уваги визначених у трудовій книжці даних щодо періодів його роботи та не наведено доводів обґрунтування неврахування таких даних, при цьому будь-які зауваження стосовно правильності та дійсності записів у трудовій книжці не висловлено. Відтак на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач мав право на пенсію відповідно до п. «а» ст. 55 Закону №1788-ХІІ, оскільки його стаж роботи становить більше 25 років.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 07.09.2021 відновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виплату пенсії за вислугу років призначеної відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виходячи із загального трудового стажу 27 років 10 місяців 19 днів, в тому числі спеціального стажу 14 років 02 місяці 16 днів. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір по 496 грн.20 коп. з кожного.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке покликаючись на те, що вказане рішення прийняте без врахування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 13.09.2021 за № 45, оскільки необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 визначених Законом № 1788 становить 24 роки 4 місяці 8 днів, що є недостотнім для призначення зазначеного виду пенсії, що підтверджується витягом із системи ППВП Головного управління.

Апелянт вказує про те, що спеціальний стаж роботи позивача на посадах робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті становить 14 років 5 місяців 16 днів, що відповідає пункту «а» статті 55 Закону № 1788. Разом з тим, страховий стаж заявника станом на 11.10.2017 становить 24 роки 4 місяці 8 днів (проти необхідного 26 років 6 місяців), що є недостатнім для призначення зазначеного виду пенсії.

Тобто пенсії за вислугу років згідно з нормами Закону № 1788 призначаються за умови наявності станом на 11.10.2017 визначених Законом № 1788 страхового та спеціального стажу при досягненні відповідного віку. Таким чином, розглянувши документи надані позивачем для призначення пенсії за вислугу років відповідачем встановлено відсутність підстав для призначення пенсії.

Також апелянт зазначає про те, що статтею 24 Законом України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено періоди, з яких складається страховий стаж. Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованою обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, виключених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 у ній містяться наступні записи, щодо періодів стажу позивача:

- з 01.09.1978 по 02.07.1981 навчання у Ходорівському СГПТУ-11;

- з 03.08.1981 по 05.04.1982 робота токарем на Ходорівському заводі поліграфічних машин;

- з 25.04.1982 по 14.05.1984 служба в радянської армії;

- з 01.08.19784 по 16.01.1999 робота кондуктором вантажного поїзда у Львівському об`єднаному залізничному господарстві з подальшими реорганізаціями;

- з 20.04.1999 по 22.05.2002 робота муляром у ВАТ «Галспецбуд»;

- з 15.07.2002 по 05.05.2003 робота штукатуром у ТзОВ «Комфорт-Сервіс»;

- з 01.10.2007 по 31.01.2008 робота плиточником у ПП «Етруск»;

- з 01.02.2008 по 16.05.2008 робота плиточником у ПП «Львів Пректбуд Реставрація»;

- 11.05.2018 робота муляром у ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант».

Відповідно до довідки ТзОВ «Львівське підприємство промислового залізничного транспорту» від 05.06.2018 №2 тривалість стажу роботи ОСОБА_1 з урахуванням пільгового обчислення пенсії на посаді кондуктора вантажного поїзда становить 14 років 02 місяці 16 днів.

З матеріалів справи суд з`ясував, що 07.09.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) ГУПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФУ у Полтавській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

ГУПФУ у Полтавській області за результатами розгляду заяви позивача від 07.09.2021 зараховано до страхового стажу роботи період з 11.10.2017 по 30.06.2021 та призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років.

На підставі листа ГУПФУ у Львівській області від 11.11.2021 №1300-5305-9/101774 ГУПФУ у Полтавській області повторно розглянуло питання про призначення позивачу пенсію за його заявою від 07.09.2021.

За результатами повторного розгляду ГУПФУ у Полтавській області прийняло рішення від 13.09.2021 №10745 про відмову у призначенні пенсії на зміну протоколу про призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. З вказаного рішення видно, що до страхового стажу враховано згідно з нормами чинного законодавства стаж до 11.10.2017 24 роки 04 місяці 08 днів при необхідному 26 років 06 місяців. На підставі даного рішення виплату пенсії припинено.

Зазначене рішення позивачу скеровано листом ГУПФУ у Львівській області від 16.11.2021.

Вважаючи вказане рішення ГУПФУ у Полтавській області протиправним, а своє право на отримання пенсії порушеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що ні оскаржуване рішення ні повідомлення, які надіслані позивачу не містять підстав для не зарахування спірного періоду до загального стажу. Вказана лише формальна підстава відмови страховий стаж є недостатнім для призначення зазначеного виду пенсії. Причини первинного зарахування спірного стажу, та подальше не зарахування, яке слугувало підставою заміни протоколу про призначення пенсії необґрунтовані та невмотивовані.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-IV (далі -Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-IV.

Згідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 та від 24.12.2015 № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи:

- чоловіки - не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі та за умови звільнення із посади, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Із вказаної норми встановлюється, що призначення вказаного виду пенсії можливе за сукупної наявності усіх п`яти визначених у ній умов.

Суд з`ясовано та не заперечується сторонами, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії він досяг віку 55 років. Працював на роботі передбаченій Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583, а саме: кондуктором вантажного поїзда.

Із вказаної посади, стаж роботи на якій дає право на призначення даного виду пенсії звільнений.

Спеціальний стаж роботи на посадах робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, становить 14 років 05 місяців 16 днів, що відповідає пункту «а» ст. 55 Закону №1788ХІІ. Вказані обставини підтверджуються і самими відповідачами як у спірному рішенні так і у скерованих позивачу роз`ясненнях і листах.

Відтак, суд першої інстанції вірно встановив, що даний спір виник з приводу не зарахування до стажу роботи позивача необхідного для призначення пенсії періоду роботи на посаді муляра у ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант» з 11.05.2018 по 07.09.2021 (день звернення із заявою про призначення пенсії).

Як встановлено із записів трудової книжки позивача, 11.05.2018 відповідно до наказу №3-к від 10.05.2018 ОСОБА_1 прийнятий на посаду муляра у ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант». Позивач стверджує, що працює на даному підприємстві поданий час, отримує заробітну плату і всі відповідні відрахування за нього сплачує роботодавець.

Абзацом першим статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», прийнятого 09.07.2003 за № 1058-IV (далі Закон № 1058) передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами пункту 1 абзацу другого статті 14 Закону № 1058 передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, зокрема: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону; філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств та організацій (у тому числі міжнародних), створених відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами, - для осіб, зазначених у пункті 4 статті 11 цього Закону.

Відповідно до частини першої четвертої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту а) абзацу першого статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями пункту а) частини третьої цієї ж статті Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону № 1788 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-IV (далі Закон № 2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно зі статтею 26 Закону № 2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант», яке здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Отже, відсутність відомостей про сплату внесків до Пенсійного фонду України у ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант» з 11.05.2018 по 07.09.2022 не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 такого періоду роботи.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено вимоги до заяви про призначення пенсії. Також пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що вік позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії становив 55 років. При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, та відповідачем не заперечується, що спеціальний стаж роботи на посадах робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, становить 14 років 05 місяців 16 днів, що підтверджується довідкою про тривалість стажу роботи з урахуванням пільгового обчислення пенсії від 05.06.2018 №2, яка видана ТзОВ «Львівське підприємство паросилового залізничного транспорту» та відповідає пункту «а» ст. 55 Закону №1788ХІІ.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції, що факт надходження чи ненадходження відрахувань до ПФУ із заробітної плати позивача не залежить від нього і не є підставою для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу роботи в ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант» у спірний період.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а.

Відтак, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що враховуючи загальний трудовий стаж позивача згідно записів у трудовій книжці, такий на момент звернення із заявою про призначення пенсії становить 27 років 10 місяців 19 днів

Також вірним є твердження суду першої інстанції про те, що ст. 49 Закону України №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено підстави за яких виплата пенсії може бути припинена:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законами.

У даному випадку оскаржуване позивачем рішення прийняте уже після призначення пенсії, а законодавством передбачена процедура припинення її виплати у певних випадках. Відтак встановлені під час розгляду справи обставини, об`єктивно свідчать про те, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу не містить обґрунтованих підстав для такого припинення передбачених вищевказаними приписами Закону.

Відповідно до абз. 1 п. 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що рішення ГУПФУ у Полтавській області про відмову у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45 є протиправним та підлягає скасуванню та враховуючи що повторний розгляд заяви за наслідками якого прийнято спірне рішення здійснений за зверненням ГУПФУ у Львівській області, ефективним способом захисту позивача буде зобов`язання відповідача - ГУПФУ у Львівській області з 07.09.2021 (дати первинного звернення із заявою) відновити позивачу виплату пенсії за вислугу років призначеної відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виходячи із загального трудового стажу 27 років 10 місяців 19 днів, в тому числі спеціального стажу 14 років 02 місяці 16 днів.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу роботи позивача та часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі № 380/4378/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 30 січня 2023 року