Справа № 420/11214/22
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про:

- визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 11.02.2022 року справа № 31 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу;

- зобов`язання відповідача врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи з 10.01.1981 року по 26.01.1982 року у підприємстві «Нефтюганское управление механизированніх работ № 2 треста «Юганскнефтеспецстрой»».

Ухвалами суду від 17.08.2022 року: звільнено позивача від сплати судового збору за подання даного позову; відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно зі змістом адміністративного позову (з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.08.2022 р., якою виправлені допущені у позові описки у прізвищі позивача тощо) та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з тих підстав, по суті, що:

- згідно запису в трудовій книжці за порядковим номером 1, позивач 13 листопада 1981 року прийнятий на роботу у вищезгадане підприємство на посаду маляра з посиланням на наказ № 2-к від 08.01.1981 року. Згідно запису в трудовій книжці за порядковим номером 10 позивача звільнено за власним бажанням 26.01.1982 року з посиланням на наказ №213-к від 14.12.1981 року. Є підпис інженеру відділу кадрів і печатка підприємства. Отже із змісту вищенаведених записів в трудовій книжці вбачається, що позивач пропрацював у згаданому підприємстві на умовах трудового договору 1 рік і 16 днів;

- відповідно до даних паспорту громадянина України для внутрішнього користування серії НОМЕР_1 , виданого 23 липня 1996 року Теплодарським СВМ Центрального РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, копія якого до цієї позовної заяви додається, позивач 14 січня 1960 року народження, внаслідок чого йому виповнилось 60 років 14 січня 2020 року;

- згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 від 13.09.1978 року позивач почав трудову діяльність 17.09.1979 року та з перервою у 22 дня (з 02.10.2000 року по 24.10.2002 року) закінчив її 28.01.2022 року, тобто на дату подання заяви до ПФ 05.02.2022 року мав трудовий стаж 27 років, 4 місяця і 3 дні. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України для отримання пенсії за віком позивач повинен мати страховий стаж не менш 27 років;

- із змісту відзиву вбачається, що представник відповідача не надав належних доказів, наявність яких спростовувало б наведені в позовній заяві аргументи, а також наявність яких свідчила б про те, є виправлення в даті прийняття на роботу та термін між датою звільнення та датою створення наказу більше 1 місяця зазначеного в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 13.09.1978 року відбулось з вини позивача, а не уповноважених посадових осіб, відповідальних за внесення даних до трудової книжки.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, по суті, з підстав відповідності оскаржуваного рішення вимогам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, із зазначенням, зокрема, що: проаналізувавши надані позивачем документи, було встановлено, що загальний страховий стаж становить 26 років 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії. При розгляді даної заяви до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи 10.01.1981 по 26.01.1982 у зв`язку з виявленими порушеннями законодавства при внесенні відомостей за зазначений період. В порушення зазначених положень законодавства, запис № 10 про звільнення позивача внесено 26.01.1982, в той час як наказ про звільнення датується 14.12.1981. Тобто, запис про звільнення внесено більш ніж через місяць після видання відповідного наказу, що є недопустимим. Окрім цього, в записі № 9 у даті прийняття на роботу містяться виправлення, внесені у спосіб, що суперечить законодавству. В порушення наведеного вище порядку виправлення описок, у трудовій книжці позивача у записі № 9 виправлення здійснено шляхом виправлення цифри у даті прийняття на роботу, що є недопустимим. Головне управління не мало правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 10.01.1981 по 26.01.1982, оскільки відомості про роботу у зазначений період внесені з порушенням законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

Відповідно до змісту оскаржуваного позивачем Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 11.02.2022, номер справи 31 (а.с.9, 54), його прийнято з таких підстав:

Відмова в призначенні пенсії: ОСОБА_1

Дата народження заявника: 14.01.1960

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 05.02.2022

Призначення пенсії за віком

Необхідний вік становить 60 років

Вік заявника 62 років

Необхідний страховий стаж 27 років

Страховий стаж заявника становить 26 років 00 місяців 21 день

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за наданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 13.09.1978 р. та довідки про факт роботи від 19.06.2019 р. № РН/14-20Г-100 не зараховано до загального стажу роботи період з 10.01.1981 р. по 26.01.1982 р., так як є виправлення в даті прийняття на роботу та термін між датою звільнення та датою створення наказу більше 1 місяця. Довідкою про факт роботи підтверджено дату прийняття, але дата звільнення не підтверджується наказом. Всі періоди згідно даних СПОВ зараховано до загального стажу роботи.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заявник працює.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Не погоджуючись з рішенням відповідача від 11.02.2022 року справа № 31 про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду із вищенаведеними позовними вимогами.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії (а.с.6-8, 10-23), зокрема:

- паспорту громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданого Теплодарським СВМ Центрального РВ УМВС України в Одеській області 23 липня 1996 року на ім`я позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- картки платника податків позивача;

- трудової книжки позивача, НОМЕР_4 , яка заповнена 13.09.1978 року, відповідно до записів якої (мовою оригіналу), зокрема:

- № 9: 10.01.1981. «Нефтеюганское управление механизированных работ № 2 треста «Юганскнефтеспецстрой». Принят маляром 4 разряда. Пр. № 2-к от 5.01.1981 г.

- № 10: 26.01.1982. Уволен КЗоТ РСФСР по собственному желанию. Пр. № 213-к от 14.12.81 г.

Инспектор /підпис/

Пункт 10 завірений печаткою;

- архівної довідки від 19.08.2019 р. № РН/14-20-Г-100, яка уточнює особливий характер роботи та умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії, виданої Представництвом ПАО «НК «Роснефть», згідно з якою (мовою оригіналу) позивач, зокрема, работал постоянно полный рабочий день, полную рабочую неделю в «Нефтеюганском управлении механизированных работ № 2 треста «Юганскнефтеспецстрой»» произдводственного объединенния «Юганскнефтегаз» Главного Тюменского производственного управления по нефтяной и газовой промышленности СССР (НУМР-2 треста «Юганскнефтеспецстрой» ПО «Юганскнефтегаз») с местонахождением в городе Нефтеюганске с 10 января 1981 /так в документе/ года в качестве маляра 4 разряда на участке № 3 (приказ о прийме № 2-к от 05.01.1981), уволен ст. 31 КЗоТ РСФСР с 26 января 1982 года (основание не указано);

- довідки виконавчого комітету Управління соціальної політики Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області від 19.07.2022 року, виданої позивачу в тому, що він не перебуває на обліку в управлінні соціальної політики Теплодарської міської ради та не отримує будь якої державної соціальної допомоги;

- довідки управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.07.2022 року, виданої позивачу в тому, що він не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та пенсію не отримує;

- роздруківки Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 19.07.2022 року стосовно позивача.

На виконання ухвали суду відповідачем надано копії матеріалів пенсійної справи позивача, яка містить: Анкету застрахованої особи для внесення (доповнення) даних(ми) в Реєстр(і) застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування для автоматичного призначення пенсії від 11.10.2021 року; сторінок паспорта громадянина України, серія НОМЕР_1 ; картку платника податків; Рішення про відмову у призначенні пенсії від 11.02.2022, номер справи 31. (а.с.45-54)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз.абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301 (далі Постанова № 301), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 р. № 162 (далі Інструкція № 162).

Згідно з абз.абз. 1, 2 ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно з абз. 1 п. 1.1 Інструкція № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Відповідно до абз. 2 п. 2.11 Інструкції № 162 (чинної на дату заповнення трудової книжки позивача 13.09.1978 року та на час внесення записів до трудової книжки позивача щодо спірного періоду стажу: з 10.01.1981 р. по 26.01.1982 р.), першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно з п. 2.26 Інструкції № 162, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 дата звільнення; у графі 3 причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер.

Днем звільнення вважається останній день роботи.

Наприклад, трудовий договір із працівником припиняється у зв`язку із скороченням штатів 10 жовтня 1986 р. є останнім днем його роботи. У трудовій книжці працівника має бути зроблено наступний запис: у графі 1 розділу "Відомості про роботу" ставиться порядковий номер запису, у графі 2 - дата звільнення (10.10.1986), у графі 3 пишеться: "Звільнений за скороченням штатів, п. 1 ст.33 КзпПр РРФСР", у графі 4 вказується дата та номер наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно з п. 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Судом встановлено, що відповідно до змісту оскаржуваного позивачем Рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії від 11.02.2022, номер справи 31, його прийнято з таких підстав:

Відмова в призначенні пенсії: ОСОБА_1

Дата народження заявника: 14.01.1960

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України: 05.02.2022

Призначення пенсії за віком

Необхідний вік становить 60 років

Вік заявника 62 років

Необхідний страховий стаж 27 років

Страховий стаж заявника становить 26 років 00 місяців 21 день

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за наданими документами згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 13.09.1978 р. та довідки про факт роботи від 19.06.2019 р. № РН/14-20Г-100 не зараховано до загального стажу роботи період з 10.01.1981 р. по 26.01.1982 р., так як є виправлення в даті прийняття на роботу та термін між датою звільнення та датою створення наказу більше 1 місяця. Довідкою про факт роботи підтверджено дату прийняття, але дата звільнення не підтверджується наказом. Всі періоди згідно даних СПОВ зараховано до загального стажу роботи.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заявник працює.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Разом з тим, згідно зі змістом трудової книжки позивача, НОМЕР_4 , яка заповнена 13.09.1978 року, відповідно до записів якої щодо спірного періоду (мовою оригіналу), зокрема:

- № 9: 10.01.1981. «Нефтеюганское управление механизированных работ № 2 треста «Юганскнефтеспецстрой». Принят маляром 4 разряда. Пр. № 2-к от 5.01.1981 г.

- № 10: 26.01.1982. Уволен КЗоТ РСФСР по собственному желанию. Пр. № 213-к от 14.12.81 г.

Инспектор /підпис/

Пункт 10 завірений печаткою.

Отже, на виконання вимог абз. 1 п. 2.26 Інструкції № 162, зокрема, запис про звільнення у трудовій книжці позивача проведений: у графі 1 із проставлянням порядкового номеру запису; у графі 2 дати звільнення; у графі 3 причини звільнення; у графі 4 із зазначенням, на підставі чого внесено запис, - наказ, його дата та номер.

При цьому, в оскаржуваному рішенні взагалі не зазначено, які саме законодавчі вимоги (назва нормативно-правового акту, його стаття, частина, пункт тощо та/або їх зміст) порушено встановленими відповідачем обставинами та якими законодавчими вимогами передбачено застосовані відповідачем правові наслідки встановлення цих обставин не зарахування до загального стажу роботи певного періоду.

Разом з тим, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості щодо оскаржуваного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо загальних вимог до актів індивідуальної дії, викладеною у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 380/5383/21 та яка неодноразово викладена в інших постановах Верховного Суду (справи № 822/1817/18, № 821/1173/17, № 1940/1950/18, № 805/3956/18-а тощо).

Крім того, судом встановлено, що відповідно до архівної довідки від 19.08.2019 р. № РН/14-20-Г-100, яка уточнює особливий характер роботи та умов праці, необхідних для призначення пільгової пенсії, виданої Представництвом ПАО «НК «Роснефть», позивач, зокрема (мовою оригіналу), работал постоянно полный рабочий день, полную рабочую неделю в «Нефтеюганском управлении механизированных работ № 2 треста «Юганскнефтеспецстрой»» произдводственного объединенния «Юганскнефтегаз» Главного Тюменского производственного управления по нефтяной и газовой промышленности СССР (НУМР-2 треста «Юганскнефтеспецстрой» ПО «Юганскнефтегаз») с местонахождением в городе Нефтеюганске с 10 января 1981 /так в документе/ года в качестве маляра 4 разряда на участке № 3 (приказ о прийме № 2-к от 05.01.1981), уволен ст. 31 КЗоТ РСФСР с 26 января 1982 года (основание не указано).

При цьому, відповідно до Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.08.2019 у справі № 654/890/17 та від 12 вересня 2022 року у справі № 569/16691/16-а.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу особи.

На підставі встановлених судом обставин, вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та правових висновків Верховного Суду суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та/або положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому, щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.), відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- оскаржуване рішення прийняте відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги позивача, в тому числі похідні вимоги позивача зобов`язального характеру, підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 17.08.2022 року позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, відповідно, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 р. № 1423) до 30 квітня 2023 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Справу розглянуто, рішення прийнято та складено також з урахуванням: часу тимчасової непрацездатності головуючого судді; часу перебування головуючого судді у відпустці; фактичного часу забезпечення суду електроенергією; часу повітряних тривог; статей 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»; Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»; законів України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», якими затверджено Укази Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, від 22.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022; рішення Ради суддів України від 24.02.2022 № 9.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 250, 255, 258, 262, 295, 297 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ідентифікаційний код юридичної особи: 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 11.02.2022, номер справи 31.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи для призначення пенсії за віком період з 10.01.1981 р. по 26.01.1982 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова