Справа № 400/3905/22
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань встановлення судового контролю

31 січня 2023 р. № 400/3905/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо проведення перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 року ОСОБА_1 з обмеженням максимальним розміром на виконання рішення суду по справі №400/8970/21 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 80% сум грошового забезпечення на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/8970/21 без обмеження її максимальним розміром пенсії.

30.01.2023 року канцелярією суду було зареєстровано заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22, в якій він просив суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати до Миколаївського окружного адміністративного суду, в установлений судом термін, звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що незважаючи на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року, яке набрало законної сили відповідач до теперішнього часу його не виконав. Вказав, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22 відповідачем з 01.12.2019 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років у розмірі 80% сум грошового забезпечення на підставі рішення суду по справі №400/8970/21 без обмеження її максимальним розміром пенсії. У наданій копії Розрахунку зазначено, що з грудня 2019 року підлягало виплаті пенсія у сумі 19 121, 94 грн., з липня 2020 року пенсія у сумі 18 381, 94 грн., у грудні 2020 року пенсія у сумі 17 811, 94 грн., у липні 2021 року пенсія у сумі 18 961, 94 грн., у березні 2022 року пенсія у сумі 19 295, 08 грн. - замість розрахованої пенсії з 01.12.2019 року у сумі 27 408, 10 грн., з липня 2022 року пенсія у сумі 27 408, 10 грн. Таким чином розрахунок на доплату пенсії проведений боржником з порушенням вимог виконавчого документа, у результаті чого загальна сума виплати зменшена.

Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява позивача, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно зі ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 року Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безмовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приписи статті 382 КАС України не передбачають умови, при настанні яких має бути застосована вказана процесуальна форма судового контролю. А отже, суд має оцінювати та враховувати обставин у кожній конкретній справі окремо.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , він просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати до Миколаївського окружного адміністративного суду, в установлений судом термін, звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду у справі № 400/3905/22, головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 80% сум грошового забезпечення на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду по справі №400/8970/21 без обмеження її максимальним розміром пенсії.

Після проведеного перерахунку, розмір пенсії становить 27 408, 10 грн. Виплату пенсії у новому розмірі забезпечено у грудні 2022 року. Різниця між отриманою пенсією та донарахованою за рішенням суду за період з 01.12.2019 року по 30.11.2022 року становить 333 171, 60 грн. Управління зазначило, що сума заборгованості, буде виплачена позивачу після надходження коштів з Державного бюджету України, призначених на цю мету.

Згідно ст. 8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-XII виплата пенсії, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Відповідно до підпункту 4 підрозділу 1 Розроблення та затвердження бюджету Пенсійного фонду розділу II Бюджет Пенсійного фонду та його формування Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 року № 21-2 доходи Пенсійного фонду мають цільове призначення і спрямовуються виключно на фінансування пенсійних виплат та інших виплат, які пов`язані із функціонуванням системи пенсійного забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України (ч. 2 ст. 72 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV).

Відповідно до ст. 73 Закону України № 1058 кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені Законом Укораїни № 1058.

Згідно Бюджету Пенсійного фонду України на 2022 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 року №1167, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000 000,00 грн. Відповідно до звіту про виконання Бюджету Пенсійного фонду України за 2020 рік, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.02.2021 № 6-1 за категорією видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду фактично виконано коштів на суму 200 000 000,00 грн.

Відповідно до Бюджету Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року № 126, видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду становлять 360 000, 00 грн.

Відповідачем у листі від 12.12.2022 року №11374-11108/М-02/8-1400/22 зазначено, що виплата донарахованої суми на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року у справі № 400/3905/22 буде здійснена за наявності відповідного фінансування в межах затверджених бюджетних призначень.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність встановлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області строку для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22 - два місяця після отримання копії даної ухвали.

Керуючись статтями 243, 248, 382 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22 задовольнити.

2. Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області строк для подання звіту про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 року у справі №400/3905/22 - два місяця після отримання копії даної ухвали.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

4. Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя А.В. Величко