Справа № 214/632/23
Суддя: Малаховська І. Б.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/632/23
2-а/214/74/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 січня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Малаховської І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Магдалнової Е.І.

представника позивача Чернати А.С.,

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення видворення за межі території України,

Встановив:

Представник ГУ ДМС в Дніпропетровській області Черната А.С. звернулася до суду з позовною заявою 30 січня 2023 року, в якій просила суд: примусово видворити за межі України громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Російської Федерації, прибула до України, здійснивши в`їзд востаннє у 2005 році за паспортним документом громадянина Російської Федерації в особистих справах, та з того часу з України не виїжджала, чим порушила вимоги ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перейшовши таким чином у нелегальне становище. 10 грудня 2022 року під час надання пояснень ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердила, що дійсно приїхала до України в 2005 році, наразі проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення перевірки встановлено, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . відсутні законні підстави та джерело коштів на покриття витрат, пов`язаних з перебуванням її на території України, вона ніде не працює, до органів державної влади не зверталась для офіційного оформлення свого статусу шляхом визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з України відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 10 грудня 2022 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004450 за ч.1 ст.203 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення в сумі 1870 грн., яку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . не виконала. 10 грудня 2022 року Саксаганським відділом у м. Кривому Розі ГУ ДМС в Дніпропетровській області прийнято рішення № 13 про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до країни походження із зобов`язанням її залишити територію України у термін до 08 січня 2023 року. Зі змістом рішення, у тому числі приписами ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення у примусовому порядку у разі ухилення від виїзду за межі України у визначений строк, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була ознайомлена під підпис із отриманням копії вказаного рішення. При цьому, рішення відповідач не оскаржувала в судовому порядку протягом встановленого законом строку, як і добровільно не виконала, та загалом умисно, свідомо продовжувала ухилятись від його виконання. На переконання представника позивача, вказані підстави в сукупності, є достатньою правовою підставою для примусового видворення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України на підставі судового рішення.

Ухвалою суду від 30 січня 2023 року позовну заяву прийнято до провадження з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача Черната А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, є громадянкою Російської Федерації, згідно паспорту № НОМЕР_1 , виданим Мурашинським РВ ВС Кіровської області від 21 березня 2002 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула до України в 2005 році, в`їзд здійснила за паспортом громадянина Російської Федерації у 2005 році, та з того часу з території України не виїжджала. ОСОБА_1 із заявою про отримання статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС у Дніпропетровській області не зверталась (а.с.18). Зазначені обставини відповідач в судовому засіданні не заперечувала.

10 грудня 2022 року у відношенні громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноваженою посадовою особою Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУДМС в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.203 КУпАП, за фактом допущення порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме ухилення від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування. За результатами розгляду справи винесено постанову ПН МДН 004441 від 10 грудня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП у зв`язку з порушенням ч.ч.1, 3 ст.9, ч.1 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 1870 грн. 00 коп. Копію постанови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала 10 грудня 2022 року під підпис, в судовому порядку не оскаржувала та не виконала ( а.с. 13,14).

10 грудня 2022 року Саксаганським відділом у м. Кривому Розі ГУДМС в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із відібранням у неї зобов`язання покинути Україну у термін до 08 січня 2023 року. Рішення не оскаржувалось. ( а.с.1011).

Згідно з наданими ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 письмовими поясненнями, вона дійсно у 2005 році приїхала на територію України до своєї матері, яка тяжко хворіла. Після смерті матері вона доглядала за вітчимом, який також помер. Після його смерті територію України вона не покинула та залишилась проживати у сестри, яка в подальшому виїхала до Венгрії ( а.с.12).

У ході подальшої перевірки працівниками ДМС з`ясовано, що у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 законні підстави та законне джерело коштів на покриття витрат, пов`язаних з перебуванням її на території України, відсутні. До органів влади для офіційного оформлення свого статусу остання не зверталась, що також не оспорювала як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.203 КУпАП, так і в судовому засіданні при розгляді судом справи ( а.с. 18).

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, надавши їм оцінку, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п.2 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до діючого законодавства України, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI(зі змінами та доповненнями).

Положеннями ч.1 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому законом порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначенийст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч.16 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Так, відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 року № 150, а саме п.п.2 п.2 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до абзаців ст.1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Росії від 16 січня 1997 року,громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати,виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Положеннями п.14 ч.1ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» закріплено, що нелегальний мігрант це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з ч.1ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до п.2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Відповідно до абзацу першого ч.1ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Так, відповідач востаннє здійснила в`їзд в Україну за паспортом громадянина Російської Федерації у 2005 році з приватною метою, з того часу з України не виїжджала, чим порушила вимоги ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», перейшовши таким чином у нелегальне становище (нелегальний мігрант).

Відповідно до перевірки за обліками інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний контроль «АРКАН», інформації щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в базі даних не виявлено, відповідно відповідач територію України добровільно не полишив (підтверджується копією перевірки за обліками).

Як слідує з довідки від 19 січня 2023 року, наданої Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області, за результатами проведених перевірок встановлено, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зверталась; інформація про надання їй такого статусу відсутня.

Факт порушення відповідачем правил перебування в Україні та ухилення від виїзду з України після закінчення терміну перебування встановленого законодавством, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП зафіксовано уповноваженими посадовими особами Саксаганського відділу у м. Кривому Розі ГУДМС в Дніпропетровській області в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача від 10 грудня 2022 року, яка набрала законної чинності. Рішення від 10 грудня 2022 року про примусове повернення до країни походження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно у визначений строк до 08.01.2023 року не було виконано.

Судовим розглядом також встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не має законних підстав перебувати в Україні, не працює, не має постійного місця мешкання та реєстрації.

Відповідно до підпунктів «b» та «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що життю, здоров`ю відповідача у країні походження загрожуватиме небезпека.

Судом під час розгляду даної справи з наявних у справі доказів та наданих учасниками справи пояснень не було встановлено наявності обставин, передбачених ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які б забороняли примусове видворення відповідача за межі України.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до теперішнього часу без поважних причин проживає в Україні без реєстрації, без документів, що надають право на проживання в Україні, ухиляється від виїзду за межі України, чим грубо порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.371 КАС України рішення суду про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України допустити до негайного виконання.

Враховуючи, що згідно з ч.15 ст.288 КАС України позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення даного позову, ухваленого на його користь, тому витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст.9,241-246,250,288,371 КАС України, суд

Ухвалив:

Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині видворення за межі України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Малаховська