Справа № 520/14221/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Єгупенко В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 р. Справа № 520/14221/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 16.12.21 по справі №520/14221/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ) з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 490 грн. 26 коп. у день за період з 04.06.2020 по 28.06.2021 терміном 389 календарних днів у сумі 190 711 грн 14 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 по 28.06.2021 за 389 календарних днів у сумі 3 000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 по 28.06.2021 за 389 календарних днів у сумі 187 711,41 грн, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у цій частині в повному обсязі.

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги апелянт посилався на безпідставне зменшення судом першої інстанції розміру його середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 по 28.06.2021.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308, п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2020 №115 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04.01.2021 по справі №200/9999/20-а позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 24.05.17 по 03.06.2020 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 24.05.2017 по 28.02.2018 січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 03.06.2020 березень 2018 року. Виплату здійснено 29.06.2021, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовної вимоги суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, з урахуванням принципу пропорційності, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3000,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судовим розглядом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами склались з приводу відповідальності роботодавця за невчасний розрахунок при звільненні.

Так, відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

У цьому випадку позивач у зв`язку з порушенням відповідачем його права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 24.05.2017 по 03.06.2020 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 по 28.06.2021.

Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку розрахунку при звільненні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.04.2021 по справі № 120/3857/19-а.

Щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку відповідач має нарахувати та виплатити позивачеві, колегія суддів зазначає таке.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанова Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судовим розглядом встановлено, що при звільненні (03.06.2020) ОСОБА_1 відповідачем не виплачено суми індексації грошового забезпечення за період з 24.05.2017 по 03.06.2020 у розмірі 38 605,27 грн.

Вказана сума виплачена одним платежем, а саме: 29.06.2021 у розмірі 38412,24 грн.

Отже, вказані виплати сплачені позивачу поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

При визначенні розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні позивача (3000 грн) судом першої інстанції було враховано розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, період затримки, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, принцип справедливості та співмірності.

Судом першої інстанції проведено розрахунок середнього заробітку за час затримки належних позивачу виплат, з урахуванням, зокрема, правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц.

Так, з картки особового рахунку військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , копія якої долучена до матеріалів справи судом першої інстанції (а.с. 16-17) вбачається, що заробітна плата позивача за квітень-травень 2020 року склала 29905,98 грн.

Відповідно, середньоденний заробіток позивача складає 490,26 грн (заробітна плата за квітень-травень 2020 року / 61 днів у квітні-травні 2020 року).

Отже, у зв`язку із затримкою виплати середній заробіток за весь час затримки виплати позивачеві індексації по день фактичного розрахунку складає 190 711,14 грн (490,26 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення) х на 389 дні (кількість днів затримки).

При визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки виплати позивачеві індексації його грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, колегія суддів враховує те, що впродовж проходження військової служби (24.05.2017 по 03.06.2020) позивач індексацію грошового забезпечення не отримував, активних дій щодо її отримання шляхом звернення до роботодавця або до суду не вчиняв, а звернувся з цього питання вперше до Донецького окружного адміністративного суду лише наприкінці жовтня 2020 року (відповідно до відомостей, що містяться на порталі «Судова влада України» за посиланням: https://court.gov.ua/fair/ - 28.10.2020), тобто через більш трьох місяців з дня його звільнення. Вказана обставина, на переконання колегії суддів, є достатньою для застосування принципу пропорційності визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки виплати позивачеві індексації його грошового забезпечення по день фактичного розрахунку.

З аналізу даних, розміщених на офіційному сайті Національного банку України (https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish), встановлено, що на дату звільнення позивача (03.06.2020) розмір облікової ставки НБУ становив 8% річних.

Одночасно, колегія суддів враховує, що 2020 рік є високосним роком.

Враховуючи суму недоотриманих коштів 38 605,27 грн, 8 % річних від цієї суми становитиме 3 088,42 грн, тобто 8,44 грн за день затримки розрахунку (3088,42:366) у 2020 році та 8,46 грн за день затримки розрахунку (3088,42:365) у 2021 році відповідно.

Враховуючи загальний період затримки розрахунку, що становить 389 календарних днів (211 днів у 2020 році та 178 днів у 2021 році), середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні становитиме 3286,72 грн (8,44 грн * 211 +8,46 грн * 178).

З огляду на викладене, виходячи з принципу розумності, справедливості, пропорційності та співмірності ймовірних втрат позивача через неповний розрахунок при звільненні, колегія суддів дійшла висновку, що обрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача мала складати 3 286,72 грн, проте судом першої інстанції визначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача у розмірі 3000,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає наявними підстави для часткового задоволення апеляційної скарги позивача та зміни рішення суду першої інстанції в частині обрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача.

Щодо інших доводів апелянтів колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним встановленням обставин справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про зміну мотивувальної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції в частині визначення суми середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , що підлягає нарахуванню та виплаті позивачеві Військовою частиною НОМЕР_1 .

Керуючись ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 по справі №520/14221/21 змінити.

Викласти мотивувальну частину судового рішення в частині розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача в редакції цієї постанови.

Викласти абзац 3 резолютивної частини рішення суду в такій редакції: «Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 04.06.2020 по 28.06.2021 за 389 календарних днів у сумі 3286 (три тисячі двісті вісімдесят шість) грн 72 коп.»

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 по справі №520/14221/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова