Справа № 380/13721/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/13721/22 пров. № А/857/15788/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 380/13721/22 (головуючий суддя Сакалош В.М., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Львівська обласна прокуратура, про визнання протиправною і скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за участю третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Львівської обласної прокуратури, в якому просив:

а) визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Берегових Владислава Сергійовича від 26.09.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП №69544870;

б) стягнути з відповідача судовий збір і 20000 грн, що планує понести на правову допомогу.

Рішенням від 20 жовтня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив.

Визнав протиправною та скасував постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Берегових Владислава Сергійовича від 26.09.2022 про закінчення виконавчого провадження ВП №69544870.

Також суд стягнув з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Львівська обласна прокуратура подали апеляційні скарги.

Свою апеляційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що 02.08.2022 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду від 07.02.2022 № 380/7505/20 про зобов`язання Львівської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із звільненням.

На виконання вимоги державного виконавця Львівська обласна прокуратура надала копію платіжного доручення № 1681 від 25.08.2022, згідно з яким ОСОБА_1 виплачена вихідна допомога в сумі 16508,94 грн.

Питання здійснення розрахунку між фактично отриманою та належною до виплати вихідної допомоги при звільненні відноситься до компетенції Львівської обласної прокуратури. Орган державної виконавчої служби чи державний виконавець в його особі не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У зв`язку з наведеним, керуючись вимогами п.9 ч.1 ст. 39 Закону України ,,Про виконавче провадження", державний виконавець правомірно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Львівська обласна прокуратура в своїй апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що на виконання судового рішення обласна прокуратура нарахувала та перерахувала на банківський рахунок позивача вихідну допомогу за відрахуванням податків та зборів в розмірі 16508,94 грн, тобто в розмірі середньої заробітної плати, яку отримував позивач за два останніх місяці перед звільненням.

За таких обставин, обласна прокуратура вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження відповідає вимогам п.9 ч.1 ст. 29 Закону України ,,Про виконавче провадження", оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 фактично виконане в повному обсязі.

З огляду на викладене, відповідач та третя особа просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому акцентує увагу на тому, що Львівська обласна прокуратура зобов`язана була нарахувати та виплатити вихідну допомогу відповідно до Закону України ,,Про прокуратуру" із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020, що так і не зробила.

Проте державний виконавець, в порушення вимог ч.1 ст. 63 Закону України ,,Про виконавче провадження", не перевірив належним чином виконання рішення боржником та передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Просить відхилити апеляційні скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційних скарг та просять задовольнити їх в повному обсязі.

Позивач заперечив вимоги апеляційних скарг за їх безпідставності та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, апеляційний суд вважає, що скарги належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі №380/7505/20 зобов`язано Львівську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із звільненням, відповідно до Закону України ,,Про прокуратуру", з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі №380/7505/20 залишене без змін, у зв`язку з чим 08.10.2021 рішення набрало законної сили.

На виконання зазначеного рішення Львівський окружний адміністративний суд 07.02.2022 видав виконавчий лист №380/7505/20.

02.08.2022 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Берегових Владислав Сергійович відкрив виконавче провадження ВП №69544870 з виконання виконавчого листа №380/7505/20, виданого 07.02.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Львівської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, у зв`язку із звільненням, відповідно до Закону України ,,Про прокуратуру", з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020.

26.09.2022 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Берегових Владислав Сергійович виніс постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню рішення суду, у якій зазначив, що відповідно до листа Львівської обласної прокуратури від 19.08.2022 № 21-271, який надійшов 29.08.2022 до Міністерства юстиції, боржником - Львівською обласною прокуратурою здійснено нарахування вихідної допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням в сумі 20508,00 грн без урахування всіх податків та зборів, обов`язкових при сплаті до Державного бюджету України. В подальшому, відповідно до платіжного доручення № 1681 від 25.08.2022 стягувачу виплачені кошти в сумі 16 508,94 грн. Питання здійснення розрахунку між фактично отриманою та належною до виплати вихідної допомоги при звільненні відноситься до компетенції Львівської обласної прокуратури. Орган державної виконавчої служби чи державний виконавець в його особі не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

При цьому, державний виконавець керувався пунктом 9 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України ,,Про виконавче провадження".

Вважаючи, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови не вжив заходів щодо перевірки виконання рішення суду від 31.05.2021 у справі №380/7505/20 в повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на дату розгляду справи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі № 380/7505/20, яке набрало законної сили 07.10.2021, залишається невиконаним у повному обсязі, оскільки таке рішення повинно бути виконано із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та оскарженому рішенню суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України ,,Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України ,,Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої і пункту 1 частини другої статті 18 Закону України ,,Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України ,,Про виконавче провадження").

За приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону України ,,Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з вимогами статті 40 Закону України ,,Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 63 Закону України ,,Про виконавче провадження" встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою 63 Закону України ,,Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що в силу вимог п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України ,,Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Таким чином, ключовим у даному спорі є питання фактичного виконання/невиконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції щодо невиконання боржником у повному обсязі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі № 380/7505/20, оскільки таке рішення повинно бути виконано із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020.

В мотивувальній частині рішення від 31.05.2021 року у справі № 380/7505/20 Львівський окружний адміністративний суд зазначив, що обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 08.02.1995 №100.

Пунктом 2 Порядку №100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Позивач у позовній заяві не зазначив конкретної суми, яку необхідно стягнути.

Згідно з довідками про заробіток позивача від 08.12.2020 №21-1937вих20, від 10.02.2021 м№21-594вих21 його середньоденна заробітна плата становить 1025,40 грн, середньомісячна заробітна плата 20508,00 грн.

Не погоджуючись із даними, які містяться у зазначених довідках, позивач подав свій розрахунок вихідної допомоги, яка, на його думку, становить 45607,50 грн.

З наведеного вбачається, що між сторонами існує спір щодо розміру середньомісячної заробітної плати позивача, який не входить до предмета доказування у цій справі.

Суд зазначає, що стягненню за судовим рішенням підлягають лише нараховані та невиплачені безспірні суми.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача вихідної допомоги необхідно відмовити повністю, у зв`язку з їх передчасністю.

Наведене свідчить про те, що у рішенні від 31.05.2021 у справі № 380/7505/20 суд не визначав конкретної суми вихідної допомоги у зв`язку із звільненням, яка підлягала стягненню з Львівської обласної прокуратури на користь позивача, а лише зазначив, що дана сума є спірною та не входить до предмета доказування у цій справі.

В силу приписів ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням суду від 31.05.2021 у справі № 380/7505/20 встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням становила 20508,00 грн, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури про повне фактичне виконання судового рішення, оскільки стягувачу була нарахована вихідна допомога у зв`язку із звільненням саме в сумі 20508,00 грн. та виплачена за відрахуванням податків та зборів (19,5 %) в сумі 16508,94 грн.

Позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження факту визнання судовим рішення, що набрало законної сили, протиправними дій Львівської обласної прокуратури щодо нарахування та виплати йому заробітної плати за період з 26.03.2020 по дату звільнення не у розмірі, визначеному ч.3 ст. 81 Закону України ,,Про прокуратуру", а саме - в сумі 45607,50 грн.

Львівська обласна прокуратура в апеляційній скарзі акцентувала увагу також на тому, що позивач у визначеному Законом №113-ІХ порядку не був переведений до Львівської обласної прокуратури, а тому права на отримання заробітної плати у відповідності до положень норм частини 3 статті 81 Закону України ,,Про прокуратуру" він не набув.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла переконання, що лише у випадку визнання судовим рішенням, що набрало законної сили, за ОСОБА_1 права на отримання заробітної плати за період з 26.03.2020 по дату звільнення у розмірі, визначеному частиною 3 статті 81 Закону України ,,Про прокуратуру", із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020, розмір вихідної допомоги буде визначений виходячи із розміру такої заробітної плати.

Оскільки Львівська обласна прокуратура нарахувала та виплатила позивачу вихідну допомогу відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 08.02.1995 №100, а саме - в розмірі середньомісячної заробітної плати за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, цей розмір позивачем в судовому порядку не оскаржувався, колегія суддів визнає слушними доводи апеляційних скарг про повне фактичне виконання рішення

Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі № 380/7505/20.

За таких обставин, колегія суддів визнає правомірною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України ,,Про виконавче провадження", а саме - у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що свідчить про безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкових висновків щодо наявності правових підстав для задоволення позову, а тому вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційні скарги Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Львівської обласної прокуратури - задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 380/13721/22 - скасувати та ухвалити постанову, якою в позові ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Львівська обласна прокуратура, про визнання протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 27.01.2023.