Справа № 320/10445/21
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року м. Київ справа №320/10445/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання незаконними дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин Туреччини ОСОБА_2 із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання незаконними дій Головного управління Державної податкової служби у Київській області щодо нарахування ОСОБА_3 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі та складські приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що дії відповідача по нарахуванню податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправними. Вказав, що він є власником промислової будівлі та складських приміщень, які перебувають по АДРЕСА_1 . Зауважив, що будівлі виробничого та невиробничого призначення, інженерні споруди різного функціонального призначення є об`єктами класифікації в Державному класифікаторі 018-2000, відтак будівлі промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують ДК 018-2000, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вказав, що згідно підпункту є підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, а тому підставою для звільнення платника податків від обов`язків щодо нарахування та слати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

На думку позивача, зазначене свідчить, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових-повідомлень-рішень порушив вимоги податкового законодавства України, тому вони повинні бути скасовані.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував. Вважає, що контролюючим органом правомірно нарахувано позивачу вказаний вище податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки належне позивачу нерухоме майно не належить до тієї категорії нерухомого майна, яке не оподатковується податком.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд зазначає таке.

24.05.2011р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ Завод Гумовотехнічних виробів Еласт» (Позичальник) був укладений Договір про надання банківських послуг № CR 11-096/28-2 від 24.05.2011р. Відповідно до умов вказаного Договору Банк надав кредит Позичальнику, а Позичальник зобов`язувався належним чином виконувати умови укладеного кредитного договору.

На забезпечення обов`язків по кредитному договору між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладений іпотечний договір № PL 11-151/28-2 зі всіма змінами, додатками та доповненнями до нього, укладеним, посвідченим 24 травня 2011 року Рвач Ж.В.. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 1907. Предметом вказаного Іпотечного договору було нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі і земельна ділянка загальний розміром 2,3079 га, кадастровий номер :01:007:0005.

Рішенням Оболонського районного суду від 26.04.2012 року, справа №2-2503/12 (посилання в мережі інтернет http://reyestr.court.gov.ua/Review/23681884). головуючий суддя Великохацька В.В., було винесено рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Гумовотехнічних виробів «Еласт» про стягнення заборгованості в розмірі 10 505 184,42 грн. 42 коп.

Права кредитора за Договором про надання банківських послуг № CR 11-096/28-2 від 24.05.2011р., що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ Завод Гумовотехнічних виробів «Еласт» були відступлені на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» відповідно до умов Договору про відступлення прав вимог №27/05/16-1.

В 2016 році права кредитора за Договором про надання банківських послуг № CR 11- 096/28-2 від 24.05.2011р., що укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ Завод Гумовотехнічних виробів «Еласт» були відступлені на користь громадянина Туреччини ОСОБА_1 , відповідно до умов Договору про відступлення прав вимог №27/05/16-2.

Відповідно до умов Договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор передає у повному обсязі, а новий кредитор приймає на себе у повному обсязі право вимоги, що належить первісному кредитору за Договором про надання банківських послуг в розмірі 10 000 000,00 грн кредитної заборгованості та 742 131 грн 52 коп простроченої заборгованості за відсотками.

Також, 13.05.2016р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» був укладений Договір про відступлення прав вимог за Іпотечним договором № PL 11-151/28-2 зі всіма змінами, додатками та доповненнями до нього, укладеним, посвідченим 24 травня 2011 року Рвач Ж.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 1907.

Окрім того, 13.05.2016р. між ТОВ «ФК «Фактор Плюс» та ОСОБА_2 був укладений Договір про відступлення прав вимог за Іпотечним договором № PL 11-151/28-2 зі всіма змінами, додатками та доповненнями до нього, укладеним, посвідченим 24 травня 2011 року Рвач Ж.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 1907.

Таким чином, ОСОБА_2 , внаслідок укладення зазначених вище договорів, набув прав кредитора замість ПАТ «ОТП Банк» за Договором про надання банківських послуг № CR 11- 096/28-2 від 24.05.2011р., таза Іпотечним договором № PL 11-151/28-2 зі всіма змінами, додатками та доповненнями до нього, укладеним, посвідченим 24 травня 201 1 року Рвач Ж.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, та зареєстрованого в реєстрі за № 1907, предметом якого є нерухоме майно та земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки з державного реєстру нерухомості, дане майно є об`єктом промисловості, цільове призначення якого не змінювалось.

Згодом, відповідач 23.03.2021 виніс податкове повідомлення-рішення №0-1014 на суму 156817,77 грн по податку на нерухоме майно відмінене від земельної ділянки, сплачений фіз. особ., які є власниками об`єктів житлової нерухомості 18010200.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі ПК України).

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 (Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно статті 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 261 ПК України вказує, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до положень пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом пп. 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

В свою чергу, пп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлює податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній станом на 01.01.2020) встановлює, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

З вказаних норм вбачається, що пп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пунктів 30.1 та 30.2 статті 30 ПК України, податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами пп. є пп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

При цьому, передбачаючи податкову пільгу у пп. є пп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Суд акцентує увагу, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм будівлі промисловості, лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями пп. 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Крім того, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до вказаного Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу Будівлі нежитлові (група 125 Будівлі промислові та склади клас 1251 Будівлі промисловості).

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7 Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості; 1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) Будівлі промислові та склади належить клас (код 1251) Будівлі промислові, який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Оскільки будівлі промислові, які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт ґ підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівель промисловості, зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств ( підпункт є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій будівлі промислові, законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку пп. є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Отже, застосування пп. є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, а саме: у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вищенаведений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17.

У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.05.2018 (справа №806/2676/17), та вказала, що застосування пп. є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та перебування у власності промислових підприємств.

А отже, перебування нерухомого майна у власності фізичної особи не є перешкодою для застосування положень пп. є пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, у разі якщо такі об`єкти використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є саме правовий статус будівлі.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постановах від 10.04.2020 у справі №823/1751/17 та від 24.07.2020 по справі №500/90/19, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідач вказуючи на правомірність винесення оскаржуваних рішень вказав, що у зв`язку із тим, що позивач у своїй підприємницькій діяльності використовує вид діяльності надання в оренду власного чи орендованого майна, не має можливості використання за функціональним призначенням об`єктів нежитлової нерухомості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують надання позивачем в оренду нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем суду не надано.

Водночас, позивачем зазначено про безпідставність нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання, оскільки належні позивачу на праві приватної власності об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: . АДРЕСА_1 , складаються з будівель промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельного податку. Наголошено на тому, що позивач є власником нерухомого майна та земельної ділянки.

Відповідач як орган влади не надав ніякого обґрунтування позбавлення позивача на застосування названого положення щодо не оподаткування об`єктів нерухомого майна промислового призначення. Будь-яких об`єктивних причин для виправдання відмінності у ставленні та застосуванні вказаної норми в залежності від організаційно-правової форми господарювання (ТОВ чи ФОП) чи способу використання об`єкта нежитлової нерухомості (оренда чи безпосереднє користування) для здійснення виробничої діяльності відповідачем не зазначено.

Отже, належний позивачу на праві приватної власності об`єкт нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 , підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, у зв`язку з чим не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відтак, дії контролюючого органу щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі та складські приміщення, які не є об`єктом оподаткування зазначеним податком є протиправними.

Також суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на той факт, що податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.03.2021 №10-1014 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фіз..особ.,які є власниками об`єктів житлової нерухомості, а судом визнано дії відповідача протиправними щодо нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі та складські приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з метою ефективного захисту порушених прав та недопущення подальшого порушення прав, свобод і інтересів позивачки, суд доходить висновку про вихід за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.03.2021 №10-1014.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

Отже, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Головного управління Державної податкової служби у Київській області щодо нарахування ОСОБА_3 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, промислові будівлі та складські приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.03.2021 №0-1014, винесене Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області.

Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області ().

Позивач ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Відповідач Головне управління ДПС у Київській області як відокремлений підрозділ (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.