Справа № 260/2597/22
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2023 року м. Ужгород№ 260/2597/22
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яким просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови у перерахунку призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- скасувати Рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області №87 від 10.02.2022 року про відмову в перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 25.07.1979 року, а саме період роботи на Заводі «Стеатит» з 25 липня 1979 року по 16 січня 2001 рік в страховий стаж при перерахунку пенсії, з моменту звернення за таким перерахунком - 08 лютого 2022 року.

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 08 лютого 2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, із заявою про перерахунок пенсії за віком, із врахуванням до стажу періоду роботи на заводі "Стеатит".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.02.2022 року відмовлено позивачці у перерахунку пенсії, у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці містять виправлення.

Позивачка вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, неправомірно прийняло рішення про відмову у перерахунку пенсії за віком.

Такі висновки та дії відповідача позивач вважає протиправними та такими, що порушують її права та законні інтереси.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву позивача, відповідно до якого зазначає, що 08.02.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №87 від 10.02.2022 позивачці відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Представник відповідача зазначає, що трудова книжка НОМЕР_2 позивача не є належним документом, оскільки дата народження на титульній сторінці не співпадає із паспортними даними позивача, запис №1 містить виправлення в даті наказу, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

08 лютого 2022 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, із заявою про перерахунок пенсії.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для розгляду.

10 лютого 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Рішенням №87 відмовило позивачці у задоволенні вищезгаданої заяви, у зв`язку з тим, що дата народження на титульній сторінці трудової книжки позивачки не відповідає паспортним даним. Крім того зазначили, що у наказі на прийняття на роботу з 25.07.1979 р. Запис №1 містить чітке виправлення дати такого наказу.

Не погоджуючись з такими рішенням позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (п.6).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях №162 від 20.06.1974р., у тому разі, коли в трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається в трудову книжку, заповнюється і ведеться адміністрацією підприємства за місцем роботи працівника у такому самому порядку, що і трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 25 липня 1979 року позивачка у період з 25.07.1979р. по 16.07.2001 працювала на заводі "Стеатит" (ТОВ "Перечинський "Стеатит").

Записи, щодо оскаржуваних періодів у трудовій книзі виконано без перекреслень, у чіткій послідовності та відповідності дати, який завірений підписом та печаткою роботодавця.

Отже, суд дійшов висновку, що копією трудової книжки позивачки підтверджено спірний періоди роботи на заводі "Стеатит".

Доказів, що в спірний період позивачка не працювала у спірний період на заводі "Стеатит", відповідачем не надано, тому відповідач зобов`язаний зарахувати до стажу вказаний період.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що у зв`язку з тим, що титульна сторінка трудової книжки не відповідає паспортним даним, а саме день народження позивачки зазначений у трудовій книжці 22 листопада не співпадає з днем народження у паспорті 21 листопада, а також те що у записі №1 про прийняття на роботу позивачки наявні виправлення у даті наказу, на підставі якого внесено запис у трудову книжку, оскільки це не може бути підставою для відмови у врахування оскаржено періоду роботи.

Належних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Наявність виправлення у трудовій книжці позивачки не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає право на перерахунок пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в Постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо позовної вимог про зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи на Заводі «Стеатит» з 25 липня 1979 року по 16 січня 2001 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

За результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено, що згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 25 липня 1979 року позивачка у період з 25 липня 1979 року по 16 липня 2001 року працювала на заводі "Стеатит" (ТОВ "Перечинський "Стеатит"), тому з метою ефективного захисту прав пенсіонера від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов з врахуванням наведеного.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 77, 139, 162, 205, 243, 245, 246, 255, 262, КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку призначеної пенсії за віком.

Скасувати Рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області №87 від 10.02.2022 року про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 25 липня 1979 року по 16 липня 2001 року на заводі "Стеатит" та здійснити перерахунок пенсії з 08 лютого 2022 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області () сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк