Справа № 815/6486/17
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року

м. Київ

справа № 815/6486/17

адміністративне провадження № К/9901/54055/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Берназюк Я.О., Кравчук В.М.,

розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 (суддя - Cтефанов С.О.) та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 (судді Яковлєв О.В., Танасогло Т.М., Запорожан Д.В.)

у справі за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення коштів,

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У грудні 2017 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі звернулося до суду з позовом, у якому просило:

- стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 73 734,13 грн. на покриття витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у відповідача виконуються роботи з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

На підставі заяв про призначення/перерахунок пенсії, довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, протоколів, розрахунків стажу колишнім працівникам відповідача. призначено пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідач має заборгованість перед позивачем по фактичним витратам на виплату та доставку пільгових пенсій по пенсіонерам, які працювали на зазначеному підприємстві, за жовтень - листопад 2017 року, на суму 73 734,13 грн.

Відповідачем добровільно не відшкодовано вказані кошти пенсійному органу, внаслідок чого останній звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2018, яке залишено без змін Одеським апеляційним адміністративним судом, позов задоволено.

Стягнуто з Державної судноплавної компанії Чорноморське морське пароплавство (місцезнаходження: 65001, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1, ) на користь Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (місцезнаходження: 65121, вул. Ільфа і Петрова, 4-а, м. Одеса, , Одеське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» м. Одеса, МФО 328845, р/р НОМЕР_1 ) заборгованість на покриття витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах в загальній сумі 73 734 грн 13 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надсилались на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів "б-з" та "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за період, за який стягується борг.

Заборгованість добровільно не відшкодована, тому за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах у сумі 73 734, 13 грн, що підлягає стягненню у судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та виходив з того, що відповідачем не заперечувався обов`язок з відшкодування спірних витрат, у сумі 71 478,97 грн., а судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкових судових рішень.

В обґрунтування касаційної скарги покликається на те, що право на пенсію відповідно до ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має особа, яка набула необхідний стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах до 01.01.1992 і після цієї дати не працювала на даних роботах. Наявності атестації робочих місць не вимагається. Відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначені відповідно до вказаної статті, відшкодуванню не підлягають.

Особі, яка розпочала працювати на роботах, передбачених Списками до 01.01.1992 і не набула необхідний стаж, що давав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та продовжила працювати після 01.01.1992, пенсія призначається відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем зроблено висновок, що підприємство не зобов`язане відшкодовувати витрати на виплату і доставку пільгових пенсій особам, які працювали на даному підприємстві до 01.04.1992.

Також покликається на те, що позивачем невірно зроблено розрахунок суми до відшкодування, а саме помилково нараховано 2255,16 грн. До відшкодування мала бути заявлена сума у розмірі 71478,97 грн.

У відзиві на касаційну скаргу позивач проти задоволення касаційної скарги заперечував та просив судові рішення залишити без змін. Вважає, що судами першої та апеляційної інстанції повно та всебічно оцінено матеріали справи та зроблено вірні висновки.

ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) передбачено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (ч. 6).

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» грошове зобов`язання - це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування. Поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини 4 статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Аналогічна за змістом норма, міститься в Кодексі України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, з набранням чинності яким з 21.10.2019 втратив чинність Закон №2343-ХІІ, а саме частинами першою та другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

За змістом положень частини першої статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства, кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом.

Отже, Кодекс України з процедур банкрутства, який є спеціальним щодо регулювання цих правовідносин у зв`язку з порушенням справи про банкрутство позивача, до грошових зобов`язань відносить і зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, тому в разі наявності заборгованості в боржника перед контролюючим органом, останній уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу, такий орган набуває статусу кредитора.

Для таких грошових зобов`язань передбачений окремий порядок їх пред`явлення до боржника, а саме: щодо поточних вимог кредиторів - шляхом розгляду спору щодо таких вимог у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. При цьому законодавство з питань банкрутства не розрізняє кредиторські вимоги за суб`єктом їх пред`явлення - кредитором - особою публічного права чи кредитором - особою приватного права, винятком є лише спори, пов`язані з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України.

Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 27.02.2019 (справа №826/1866/17), від 23.09.2020 (справа №826/16976/16), 21.09.2021(справа №905/2030/19 (905/1159/20)) та Верховним Судом, зокрема у постановах від 11.02.2021 (справа №560/2855/20) від 28.04.2022 (справа № 300/2043/19) було висловлено правову позицію щодо належності справ в процедурі банкрутства до юрисдикції господарського суду.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13.12.2022 у справі №815/5060/17 за участю тих же сторін щодо відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених за віком на пільгових умовах за інший період 2017 року, встановив факт перебування у провадженні господарського суду справи про банкрутство (санацію) відповідача за судовим рішенням про проведення санації. Заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості підсудні господарському суду і не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідачем до касаційної скарги долучено Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який сформований 20.02.2018 щодо відповідача - Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство»

У графі дані про перебування юридичної особи у процесі провадження у справі про банкрутство, санації, зокрема відомості про розпорядника майна, санатора, зазначено наступне: « 06.09.2011, порушено справу про банкрутство (санація) за судовим рішенням про проведення санації, Судове рішення про проведення санації боржника та призначення керуючого санацією, 18.02.2011, 18.02.2011, 32-24-2/136-03-5080, Господарський суд Одеської області; Лиханенко Євгеній Миколайович <…> - керуючий санацією».

У графі про перебування юридичної особи у процесі припинення - відомості відсутні.

До касаційної скарги також долучено ухвалу Господарського суду Одеської області про призначення керуючого санацією від 12.02.2016 у справі №17-1-4-5-32-24-2/136-03-5080.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 по справі № 32/136-03-5080 було порушено провадження у справі про банкрутство (санація) ДСК «ЧМП» в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно якої введено мораторій на задоволення позовних вимог.

Таким чином, на час звернення позивача до суду з цим позовом, в провадженні господарського суду перебувала справа про банкрутство відповідача, а отже й заявлені у цій справі позовні вимоги про стягнення з Державної судноплавної компанією «Чорноморське морське пароплавство» заборгованості підсудні господарському суду і не підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

З огляду на зазначене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Відповідно до статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 238, 239, 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 - скасувати.

Провадження у справі №815/6486/17 за позовом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про стягнення коштів - закрити.

Роз`яснити, що спір може бути розглянуто за правилами господарського судочинства.

Протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови позивач вправі звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Судді:

О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук