Справа № 620/12514/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової служби техніки на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової служби техніки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової служби техніки про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного розрахунку та виплати позивачу грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби та грошової компенсації вартості речового майна в разі звільнення з військової служби; стягнення з відповідача на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки виплати грошового забезпечення, компенсації за невикористані відпустки за 2020-2021 роки, грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в день звільнення з військової служби, грошової компенсації вартості речового майна в разі звільнення з військової служби за період з 25 червня по 16 вересня 2021 року, виходячи з грошового середньомісячного забезпечення 73110,24 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.06.2021 №160 позивача звільнено з військової служби в запас за станом здоров`я та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 24.06.2021.

Грошове забезпечення позивачу, в тому числі одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби було виплачено 21 липня 2021 року, а грошову компенсацію замість речового майна на суму 116523 грн. виплачено 16 вересня 2021 року, що підтверджується виписками з карткового рахунку позивача.

При цьому відповідачем не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

В постанові від 30.11.2020 року у справі №480/3105/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, компенсація вартості за неотримане речове майно відноситься до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст. 116 КЗпП України. Застосування передбаченої ст. 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків складу військової частини.

У постанові від 31.10.2019 у справі №825/598/17 Верховний Суд зазначив, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця - військової частини за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику - військовослужбовцю всіх належних сум. Водночас з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Відповідно до матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 24.06.2021, а проведення остаточного розрахунку з ним відбулося лише 21.07.2021 та 16.09.2021.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено приписи ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 « Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що середньоденний заробіток позивача складає 870,36 грн.

На період затримки виплати грошового забезпечення, а саме з 24.06.2021 по 21.07.2021 припадає 24 дні, а затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме з 24.06.2021 по 16.09.2021 припидає 84 дні.

Розрахований за правилами Порядку №100 середній заробіток за цей період становить 73110,24 грн. (870,36 грн*84).

Колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку апелянтом у апеляційній скарзі не зазначено жодних доводів щодо невірного обрахунку судом першої інстанції суми відшкодування позивачу за затримку роботодавцем розрахунку при звільненні у розмірі 73110,24 грн. як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки у апеляційній скарзі відсутні жодні доводи щодо встановленого судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів не вважає за потрібне надавати оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи викладені обставини у сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача та стягнення з відповідача на користь позивача 73110,24 грн. як середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової служби техніки - залишити без задоволення..

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких