Справа № 160/4646/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2023 року Справа № 160/4646/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
29.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якому позивач просила суд:
- визнати протиправним Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021р. №02-КГ та скасувати його в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 ;
- змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021р. на 12.03.2021р.;
- зобов`язати Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області винести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 ;
- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 1000000 (один мільйон) грн. відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що Наказ в частині відрахування зі штату (звільнення) з 26.02.2021 є протиправним, оскільки Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 23 лютого 2021року № 428/0/15-21 позивача звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України та Наказом Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області №02-КГ від 26.02.2021 її відраховано зі штату суду з 26.02.2021. Копія Наказу №02-КГ від 26.02.2021р. була направлена на електрону адресу позивача 26.02.2021р. (п`ятниця) о 16 год 39хв., проте 26.02.2021р. ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, про що заздалегідь було повідомлено Верхньодніпровський районний суд. 01.03.2021 року, позивачем на електрону адресу був надісланий Лист в якому зазначалося про незаконність звільнення під час тимчасової непрацездатності та необхідності змінити дату відрахування зі штату суду на першій (після одужання) робочий день, а також надсилалася копія Листка непрацездатності. Крім того у Листі містилася згода позивача на направлення Її трудової книжки поштою. Проте, дата відрахування зі штату (звільнення) змінена не була та трудова книжка 01.03.2021р. не була надіслана на адресу позивача у зв`язку з чим, мною був направлений на адресу суду Лист від 10.03.2021р. в якому зазначалося про порушення судом строків видачі трудової книжки та необхідність змінити дату відрахування зі штату на дату фактичної видачі трудової книжки.
Позивач вважає, що датою звільнення має бути перший робочий день після закінчення періоду непрацездатності, тобто 01.03.21, в цей же день нею надана письмова згода на пересилання трудової книжки поштою, то в силу ч. 1 ст. 47 КЗпП та абз. 5 п. 4.1. Інструкції №58, відповідач повинний направити її трудову книжку 01.03.2021р., проте в порушення ч. 1 ст. 47 КЗпП та абз. 5 п. 4.1. Інструкції №58 направив трудову книжку ОСОБА_1 лише 12.03.2021р. (день передачі трудової книжки до відділення поштового зв`язку), що підтверджується датою на штемпелі поштового конверту. Таким чином, відповідач-1 затримав видачу трудової книжки позивача. Оскільки відповідач 1 затримав видачу трудової книжки та направив її лише 12.03.2021р., то в силу абзаців 6-8 п. 4.1. Інструкції дата звільнення позивача (відрахування зі штату) підлягає зміненню на 12.03.2021. про що відповідач-1 зобов`язаний видати наказ та винести запис до моєї трудової книжки. Проте, відповідач-1 ухиляється від виконання зазначених обов`язків, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутися з вимогами про зміну дати відрахування зі штату (звільнення) та зобов`язання відповідача винести запис до її трудової книжки про нову дату відрахування зі штату.
Крім того, позивач посилалась, що відповідач-1 звільнив її (відрахував зі штату суду) з порушенням основних гарантій, задекларованих конституцією захист від незаконного звільнення та право на соціальні гарантії, при цьому усі її звернення до відповідача щодо усунення порушень, були ним проігноровані. Внаслідок порушення її прав позивач відчула певні страждання та приниження у вигляді тривоги, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості, тривалої невизначеності та власної безпорадності. Порушення її прав викликало у позивача розчарування у голові суду ОСОБА_2 , який крім адміністративної посади, є перш за все суддею, та повинен мати високі моральні принципи та забезпечувати захист прав інших осіб, а насправді продемонстрував повне нехтування моральними принципами (законослухняності, поваги до прав та інтересів інших осіб, справедливості; продемонстрував ігнорування положень Конституції та інших нормативних актів) діяв свавільне, умисно та цілеспрямовано порушуючи її права, які прямо передбачені діючим законодавством. Розмір завданої позивачу моральної шкоди вона оцінює у 1000000 (один мільйон) грн. при визначенні якого враховане: протиправна бездіяльність службової особи (голови Верхньодніпровського районного суду) - представника судової влади, який повинний демонструвати бездоганну поведінку та подавати позитивний приклад своїми вчинками, а фактично його поведінка спрямована на демонстративне порушення її прав; наявність декількох різновидів негативних емоцій різного ступеню та змісту; порушення прав, які передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Неклеса О.М.) від 02.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано позивачу в п`ятиденний строк, з моменту отримання копії цієї ухвали, усунути недоліки позовної заяви, а саме надати обґрунтований розрахунок суми моральної шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу у зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Не погодившись з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2021, позивачем подано апеляційну скаргу.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.21 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
22.02.2022 матеріали адміністративної справи №160/4646/21 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Розпорядженням керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 №78д призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з тим, що суддя Неклеса О.М. не перебуває в автоматизованому розподілі КП «ДСС» напередодні відпустки.
За результатами повторного автоматизованого розподілу справи матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 передані на розгляд головуючому судді Юхно І.В., про що свідчить протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №160/4646/21; призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні 29 березня 2022 року о 10:00 год.
24.03.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Третього апеляційного адміністративного суду надійшов запит від 23.02.2021 про направлення адміністративної справи до Третього апеляційного адміністративного суду для вирішення питання щодо клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/4646/21.
29.03.2022 у підготовче судове засідання сторони не з`явились, відомості про вручення ухвали суду від 01.03.2022 учасникам справи у матеріалах справи відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2022 провадження в адміністративній справі №160/4646/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії зупинено до прийняття Третім апеляційним адміністративним судом рішення щодо клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/4646/21.
29.03.2022 від позивача засобами телекомунікаційного зв`язку на виконання ухвали надійшла заява про долучення доказів направлення повідомлення на адресу відповідача 1 про перебування ОСОБА_1 на лікарняному.
Додатковою постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 задоволено заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.
03.10.2022 матеріали адміністративної справи №160/4646/21 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та передані головуючому судді Юхно І.В. для продовження розгляду на підставі довідки управління з організаційного забезпечення суду від 03.10.2022.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2022:
- поновлено провадження в адміністративній справі №160/4646/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, відповідача 2 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії;
- вирішено продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження суддею Юхно І.В. одноособово та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні 25 жовтня 2022 року о 13:30 год;
- повторно витребувати від Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчену копії: - наказу від 26.02.2021р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 » з доказами направлення/вручення позивачу; - всіх документів, на підставі яких прийнятий оскаржуваний наказ; - інформацію щодо повідомлення ОСОБА_1 Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про відкриття листа непрацездатності серії АДЮ №428276, а в разі повідомлення інформацію щодо дати такого повідомлення; - інформацію з її документальним підтвердження щодо отримання Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області заяви ОСОБА_1 від 01.03.2022 (в тому числі листка непрацездатності серії АДЮ №428276); - довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача, розраховану у відповідності до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та пунктів 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за два календарних місяці, що передували звільненню позивача із займаної посади; встановлено строк для подання витребуваних доказів до 24 жовтня 2022 року.
За даними КП «ДСС» копію ухвали про поновлення провадження 13.10.2022 надіслано одержувачу ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний суд» в її електронний кабінет, а повістку про виклик 14.10.2022, що підтверджується матеріалами справи. 14.10.2022 копію ухвали про відкриття провадження по даній справі разом із копією адміністративного позову, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок на 2022 рік через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, направлено засобами електронного зв`язку на офіційні електронні адреси відповідачів, про що свідчать матеріали справи. Тобто, строк на подання відзиву з урахуванням ч.6 ст.120 КАС України до 31.10.2022.
17.10.2022 копію ухвали про поновлення провадження разом із повістками про виклик, враховуючи припинення фінансування суду за кошторисними призначеннями для придбання поштових марок на 2022 рік через військове вторгнення російської федерації на територію України та введенням на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/202 воєнного стану, направлено засобами електронного зв`язку на офіційні електронні адреси відповідачів, про що свідчать матеріали справи.
19.10.2022 засобами телекомунікаційного зв`язку до суду від Територіального управління ДСА в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач 2 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні.
В обґрунтування обраної правової позиції відповідачем 2 зазначено, що відповідно до ст. ст.145, 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ТУ ДСА України в Дніпропетровській області здійснює організаційне забезпечення та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом, а також виконує функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, проте не наділена повноваженнями видавати накази та здійснювати нарахування та виплату будь-яких виплат суддям.
Відповідач 2 вважає, що для здійснення правосуддя ОСОБА_1 не мала підстав, оскільки Рішенням Вищої ради правосуддя від 23.02.2021 року №428/0/15-21, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, (за вчинення істотного дисциплінарного проступку.) На підставі вказаного рішення Вищої ради правосуддя, голова Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області прийнято наказ №02-КГ від 26.02.2021р. про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. З наведеного вбачається, що голова Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, після отримання рішення Вищої ради правосуддя України від 23 лютого 2021року №428/0/15-2І, прийняв наказ про відрахування зі штату судді ОСОБА_1 з 26.02.2021 року, тобто діяв у відповідності до вимог чинного законодавства. З огляду на викладене, територіальне управління вважає дії голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, про відрахування ОСОБА_1 зі штату Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області, правомірними, як то передбачено ст.125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У відзиві на позов відповідач 2 також заперечив проти наведеного позивачем розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди на користь позивача.
25.10.2022 сторони в підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином. Судом у зв`язку з незакінченням строку на подання відзиву відповідачами, з метою забезпечення права відповідача 1 подати відзив відкладено підготовче судове засідання до 09.11.2022 об 11:00 год.
25.10.2022 повістки про виклик направлені на електронні адреси сторін, що підтверджується матеріалами справи.
31.10.2022 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (позивач ознайомлена 03.11.2022).
09.11.2022 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про витребування від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області завірених належним чином копій наступних документів: - табелів обліку використання робочого часу у Верхньодніпровському районному суді за листопад 2020року, грудень 2020 року, січень 2021р., лютий 2021р.; - копії Розрахункових відомостей про нарахування заробітної плати працівникам Верхньодніпровського районного суду за листопад 2020 року, грудень 2020року, січень 2021р., лютий 2021р.
09.11.2022 від позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 09.11.2022, без її участі, в якому позивач просила задовольнити її клопотання про витребування.
09.11.2022 сторони у підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2022:
- клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів в адміністративній справі №160/4646/21 задоволено частково;
- втретє витребувано від Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії: - наказу від 26.02.2021р. №02-КГ «Про відрахування зі штату судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 » з доказами направлення/вручення позивачу; - всіх документів, на підставі яких прийнятий оскаржуваний наказ; - інформацію щодо повідомлення ОСОБА_1 Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області про відкриття листа непрацездатності серії АДЮ №428276, а в разі повідомлення інформацію щодо дати такого повідомлення; - інформацію з її документальним підтвердження щодо отримання Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області заяви ОСОБА_1 від 01.03.2022 (в тому числі листка непрацездатності серії АДЮ №428276).
- витребувано від Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області: - інформацію з її документальним підтвердженням чи надсилалось Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області на адресу ОСОБА_1 у день звільнення поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, а в разі направлення належним чином засвідчені копії доказів на його підтвердження; - інформацію з її документальним підтвердженням щодо підстав направлення Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області трудової книжки ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 12.03.2021 з супровідним листом від 11.03.2021 №1/59/2021; - інформацію з її документальним підтвердженням щодо видання наказу і внесення запису до трудової книжки працівника про новий день звільнення (день видачі трудової книжки), а разі його видання належним чином засвідчену копію такого наказу.
- витребувано від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчену копії: табелів обліку використання робочого часу у Верхньодніпровському районному суді щодо ОСОБА_1 за грудень 2020 року, січень 2021р., лютий 2021р.; копії Розрахункових відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за грудень 2020року, січень 2021р., лютий 2021р. довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату позивача, розраховану у відповідності до статті 27 Закону України «Про оплату праці» та пунктів 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, за два календарних місяці, що передували звільненню позивача із займаної посади;
- встановлено строк для подання витребуваних доказів до 06.12.2022;
- оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 07.12.2022 о 10:00 год.
11.11.2022 копію ухвали та повістки про виклик направлено на електронні адреси сторін, що підтверджується матеріалами справи.
22.11.2022 засобами телекомунікаційного зв`язку від ТУ ДСА в Дніпропетровській області на виконання ухвали надійшли додаткові докази у справи.
29.11.2022 засобами телекомунікаційного зв`язку від ТУ ДСА в Дніпропетровській області надійшла заява про видачу виконавчого листа з примусового виконання додаткової постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022, на яку листом суду від 07.12.2022 повідомлено відповідача 2 про відсутність підстави для її задоволення.
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення копію ухвали від 09.11.2022 та повістку про виклик отримано Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області засобами поштового зв`язку 22.11.2022.
05.12.2022 від Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області засобами телекомунікаційного зв`язку та 07.12.2022 засобами поштового зв`язку до суду надійшли пояснення та додаткові докази на виконання ухвали.
07.12.2022 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовим виїздом ОСОБА_1 за межі м.Дніпра через перебої з тепло-, водо- та електропостачанням в будинку, яке є наслідком обстрілів країни-агресора.
07.12.2022 сторони в підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином. Судом з метою забезпечення прав сторін продовжено строк підготовчого провадження та за клопотанням позивача оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 20.12.2022 о 10:30 год.
07.12.2022 повістки про виклик направлено на електронні адреси сторін, що підтверджується матеріалами справи.
12.12.2022 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.
20.12.2022 у зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщення Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м. Дніпро, вулиця Академіка Янгеля 4, та відсутністю доступу до КП «ДСС» адміністративну справу знято з розгляду та призначено на 11.01.2023 о 10:30 год.
21.12.2022 через систему «Електронний суд» від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (сформоване в системі 20.12.2022), яке мотивові тим, що станом на 20.12.2022 будинок позивача залишається без тепло-, водо- та електропостачання, у зв`язку з чим позивач перебуває поза межами м. Дніпро та не може прибути до суду.
22.12.2022 повістки про виклик направлено на електронні адреси сторін, що підтверджується матеріалами справи.
11.01.2023 у зв`язку з перебуванням судді Юхно І. В. на лікарняному адміністративну справу знято з розгляду та призначено на 19.01.2023 о 10:30 год.
Повістки про виклик 09.01.2023 направлено на електронні адреси сторін, що підтверджується матеріалами справи.
19.01.2023 від позивача через систему «Електронний суд» надійшли клопотання про проведення судового засідання без участі позивача, про долучення додаткових доказів до матеріалів справи та заява про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн.
19.01.2023 в підготовче судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідачі про причини неявки суду не повідомили.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 2 статті 193 КАС України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
20.01.2023 засобами ТУ ДСА в Дніпропетровській області надійшов відзив на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в якому відповідач 2 заперечив проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7500,00 грн., оскільки ОСОБА_1 не надано доказів сплати вказаних витрат на правову допомогу.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 Указом Президента України від 24.02.2011 №246/2011 призначено строком на п`ять років на посаду судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області та зараховано до штату суду 15 березня 2011 року відповідно до наказу №06-К від 15.03.2011, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія дублікату трудової книжки позивача НОМЕР_1 .
Електронним листом від 16.02.2021 ОСОБА_1 повідомила Верхньодніпровському районному суду про те, що «знаходиться на лікарняному».
Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 23 лютого 2021 року № 428/0/15-21 позивача звільнено з посади судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

На підставі вищеозначеного рішення ВРП наказом голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2021 №02-КГ суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату суду з 26.02.2021 відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, про що внесено запис №5 до трудової книжки позивача.

Копія наказу від 26.02.2021 №02-КГ була направлена на електрону адресу позивача 26.02.2021 о 16:39 год., про що свідчить наявна у матеріалах справи роздруківка електронного листа, в якому зобов`язано позивача з`явитись 01.03.2021 до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області для здачі матеріально-технічних цінностей та отримання трудової книжки.

01.03.2021 ОСОБА_1 засобами телекомунікаційного зв`язку надіслала до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області лист від 01.03.2021 щодо незгоди з датою відрахування зі штату, в якому також надала згоду на направлення трудової книжки поштою.

В заяві на адресу голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Бурхана С.М. позивач зазначила, що 26.02.2021 перебувала на лікарняному, а законодавство не допускає звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності та відпустки, у зв`язку з чим позивач просила змінити дату звільнення та направити на адресу позивача копію відповідного наказу.

До вказаного листа також була додана копія листка непрацездатності серії АДЮ №428276, згідно з яким з 15.02.2021 по 26.02.2021 ОСОБА_1 перебувала не лікарняному. Згідно з означеним листком непрацездатності стати до роботи позивачу: 27.02.2021.

Доказів розгляду вказаного листа та/або надання на нього відповіді відповідачем 1 в ході судового розгляду до матеріалів справи в порушення встановленого ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування надано не було.

Супровідним листом від 11.03.2021 №1/59/2021 Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області направив на адресу ОСОБА_1 трудову книжку серії НОМЕР_1 .

Згідно з наявною у матеріалах справи копією конверту трудова книжка направлена засобами поштового зв`язку позивачу 12.03.2021.

Вважаючи протиправним наказ в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 , позивач звернулася до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Частиною третьою статті 40 КЗпП України визначено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 1402-VIII суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі.

Статтею 112 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

Відповідно до статті 125 Закону № 1402-VIII припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 1402-VIII голова місцевого суду видає на підставі акту про звільнення судді з посади відповідний наказ. Видання наказу про відрахування зі штату суду є належною формою реалізації відповідним суб`єктом своїх владних управлінських функцій.

Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначає Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII; в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

За приписами частини шостої статті 56 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

Крім того, механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України визначає Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України 19 липня 2018 року № 12 (далі Порядок №12).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 12 проведення виплат у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності застрахованої особи проводиться на підставі рішення комісії із соціального страхування підприємства, яке має надійти до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 дів з дати прийняття комісією такого рішення.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 12 робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.

Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення у разі потреби має право здійснювати обмін інформацією зі страхувальником шляхом направлення запиту щодо уточнення інформації, наведеної у заяві-розрахунку.

У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.

Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Пунктом 9 Порядку № 12 передбачено, що після находження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення не пізніше, ніж у строки, визначені частиною другою статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тобто не пізніше 10 днів.

При цьому, суд наголошує, що на суддю, як на посадову особу з особливим правовим статусом, не розповсюджуються загальні норми трудового законодавства.

Суд зазначає, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Одним із важливих аспектів правового статусу судді є гарантована Конституцією України його незалежність, яка забезпечується, зокрема, особливим порядок призначення і звільнення з посади судді. Відносини щодо призначення та звільнення з посади судді є предметом спеціального законодавчого регулювання. Зокрема, підстави для звільнення з посади судді чітко визначені у частині шостій статті 126 Основного Закону України і їх перелік є вичерпним. Органом, уповноваженим приймати рішення про звільнення судді з посади, відповідно до статті 131 Конституції України, є Вища рада правосуддя. Рішення про звільнення з посади судді Вища рада правосуддя приймає у визначеному законом порядку і тільки з рішенням цього органу пов`язується припинення здійснення правосуддя (професійним) суддею.

У свою чергу, дати прийняття рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про звільнення з посади судді та фактичного відрахування зі штату суду за наказом голови суду можуть не збігатися в часі і останнє рішення буде прийнято пізніше. Однак це не змінює суті цих правовідносин, адже звільнення з посади суді і як наслідок виключення зі штату суду потрібно розглядати власне через призму правового статусу судді, який за своїм сутнісним наповненням відмінний від правового статусу працівника у трудових правовідносинах. Отже, трудові відносини судді припиняються, якщо його звільнено з посади (на підставі рішення Вищої ради правосуддя), незалежно, зокрема, від перебування на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року, від 11 червня 2020 року у справі №820/3333/18, від 28 вересня 2022 року у справі № 420/2675/20.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на наведені норми та встановлені в ході судового розгляду обставини, з урахуванням правових позицій Верховного Суду, доводи позивача про протиправність наказу голови Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2021 №02-КГ про відрахування судді ОСОБА_1 зі штату суду на підставі рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.02.2021 № 428/0/15-21 про звільнення позивача з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України з 26.02.2021 (в день перебування на лікарняному) суд вважає безпідставними.

Водночас, суд враховує, що статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно з п.4 цієї ж Постанови відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з п. 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі Інструкція №58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4. Інструкції). Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.25 Інструкції).

Пунктами 4.1, 4.2 Інструкції № 58 передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що роботодавці, винні в несвоєчасній видачі звільненому працівникові трудової книжки, несуть передбачену частиною п`ятою статті 235 КЗпП України відповідальність у вигляді обов`язку виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки.

При цьому, визначальним при розгляді спірних правовідносин є встановлення судом факту затримки з боку роботодавця видачі працівнику трудової книжки та наявності винних дій роботодавця щодо такої затримки.

Наведених висновків дотримався Верховний Суд у постанові від 23.11.2021 у справі № 420/1550/21.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що згода на пересилання трудової книжки поштою на її поштову адресу надана ОСОБА_1 01.03.2021, тоді як відповідач 1 направив трудову книжку позивачу лише 12.03.2021,тобто, через 11 днів після отримання такої згоди.

При цьому, жодних обґрунтувань щодо такого несвоєчасного направлення трудової книжки відповідачем 1 наведено не було, що свідчить про наявність факту несвоєчасного направлення трудової книжки ОСОБА_1 з вини Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним способом порушених прав позивача є:

- визнання протиправним та скасування Наказу Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 №02-КГ в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021 на 12.03.2021 та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Поряд із цим, як вже зазначено судом вище, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід зазначити таке.

За приписами статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року по справі №814/1901/16, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Можливість субсидіарного застосування загальних правових норм до відносин публічної служби, як правило, закріплена у спеціальному законі, що регулює такий вид публічної служби. Подібна законодавча техніка спрямована на усунення прогалин у правовому регулюванні.

Таким чином, розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен здійснюватися відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки будь-яких інших нормативних актів, які регулюють розміри суддівської винагороди прийнято не було.

Розрахунок розміру середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 .

Відповідно до п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пп. «з» п. 1 Розділу 1 Порядку №100 цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 3 Розділу III «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» Постанови №100 при обчисленні заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугою років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають, згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців в розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до п. 5 Розділу IV «Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати» Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 17.11.2022 №Б-с-785 на час звільнення ОСОБА_1 її середньоденна заробітна плата складала 1485,30 грн.

Отже, сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2021 по 12.03.2021 (11 календарних днів) складає 1485,30 грн. х 11 днів = 16 338,30 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 по 12.03.2021 в сумі 16 338,30 грн.

Щодо вимог в частині відшкодування моральної шкоди позивачу в розмірі 1 000 000,00 грн., суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, враховуючи положення статті 1174 Цивільного кодексу України, котрими передбачено відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди, та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В контексті зазначеного суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із зазначеного слідує, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якого доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 73, 74 КАС України, надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Із врахування вищезазначених правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Разом із тим, суд зазначає, що доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Наведений правовий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.10.2022 у справі № 640/1711/20.

Зважаючи на те, що позивачем не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння їй сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені позивачем, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відсутні, у зв`язку з чим в цій частині позову слід відмовити.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки в силу п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, то судові витрати з оплати судового збору не підлягають розподілу.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що позивачем подано заяву про стягнення її користь витрат на професійну правничу допомогу, в якій зазначено, що між позивачкою та Адвокатським Бюро «Лихопьок Д.П.» укладений Договір №30/18 від 14.11.2018р. про надання правової допомоги та у Додатку №1 до Договору сторони узгодили види послуг та їх вартість (із розрахунку 1500,00 грн. за 1 годину). Відповідно до Додаткової угоди від 06.08.2019р. строк дії Договору продовжено до 31 грудня 2024р. та адвокатом надані послуги у справі №160/4646/21: збір доказів: складання двох Адвокатських запитів від 16.11.2022р. та від 22.11.2022р., вартість послуги 1500 грн. (2* 30 хв. * 1500 грн.) складання пояснень по справі №160/4646/21 (вивчення матеріалів справи, визначення релевантних джерел права та судової практики зі спірних правовідносин) вартість послуги 6000 грн. (4 год * 1500 грн.). Отже попередні витрати на правову допомогу складають 7500 (сім тисяч) грн., але витрати можуть збільшитися через участь адвоката в судових засіданнях, складання додаткових пояснень, заяв, клопотань та інш.

В силу вимог частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених норм, дає суду, підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.

До матеріалів справи позивачем було надано копію договору про надання правової допомоги від 14.11.2018 №30/18, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнтом) та Адвокатським бюро «Лихопьок Д.П.» (Бюро), строком дії відповідно до Додаткової угоди від 06.08.2019 №1 до 31.12.2024 року.

Згідно з пунктом 1.1. Договору Клієнт доручає, а Бюро надає йому наступну правову допомогу: консультування, підготовка документів та представництво інтересів Клієнта з питань визнання незаконним та скасування рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у Верховному суді Касаційному адміністративному суді.

Пунктами 3.1.-3.3. Договору визначено, що за результатами надання Правової допомоги Бюро передає Клієнту Акт про надання послуг - правової допомоги (далі по тексту - Акт). За домовленістю Сторін можуть бути встановлені певні етапи надання Правової допомоги. За результатами завершення кожного з етапів надання Правової допомоги Бюро передає Клієнту відповідний Акт. В Акті відображається зміст наданої Правової допомоги (у разі необхідності - витрачений час на її надання); розмір винагороди; сума витрат, що підлягають відшкодуванню; розмір отриманого авансу; залишок до сплати та ін.

Проте, суд зазначає, що жодних актів про надання послуг та/або інших доказів, на підтвердження обсягу наданої Позивачу Адвокатом в межах розгляду адміністративної справи надано не було.

Крім того, суд звертає увагу, що надані до матеріалів справи адвокатські запити фактично дублюють ухвалу суду про витребування доказів, а пояснень по справі №160/4646/21, окрім позовної заяви, позивачем в ході судового розгляду справи не надано.

При цьому, суд відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд зазначає, що на момент судового розгляду справи у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували розмір витрат на надання правової допомоги, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів витрат на правничу допомогу. Заяв про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду матеріали справи також не містять, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для стягнення витрат на правову допомогу з відповідачів на користь позивача.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до відповідача 1 Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області (місцезнаходження: 51600, м. Верхньодніпровськ, вул. Яблунева, 47; ), відповідача 2 Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49070 м. Дніпро, вул. Д. Яворницького, 57; ) про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Верхньодніпровського районного суду від 26.02.2021 №02-КГ в частині дати відрахування зі штату суду ОСОБА_1 .

Зобов`язати Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області змінити дату відрахування зі штату Верхньодніпровського районного суду ОСОБА_1 з 26.02.2021 на 12.03.2021 та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2021 по 12.03.2021 в сумі 16 338,30 грн. (шістнадцять тисяч триста тридцять вісім гривень 30 копійок).

У задоволенні іншої частини позовної вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно