Справа № 200/11358/19-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року

м. Київ

справа № 200/11358/19-а

адміністративне провадження № К/9901/6867/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

провівши у касаційному порядку попередній розгляд справи №200/11358/19-а

за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року (суддя В.М. Чучко) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року (головуючий суддя Г.М. Міронова, судді: Т.Г.Арабей, Е.Г. Казначеєв),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі також - відповідач, Управління), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.03.2019 №38 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати Управління призначити та виплачувати позивачеві пенсію за віком з 17 травня 2018 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів, а також прийняти заяву про виплату пенсії на банківський рахунок та виплачувати пенсію на визначений ним банківський рахунок.

Позов обґрунтовано протиправністю рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки позивач при віці 80 років та наявності страхового стажу понад 34 роки досяг усіх необхідних умов для призначення пенсії у відповідності до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Так, судами встановлено, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , надалі виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю.

06 грудня 2017 року представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України з заявою, в якій просив Пенсійний фонд України визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю.

Пенсійний фонд України листом від 15 грудня 2017 року № 22866/М-11 направив заяву позивача з доданими документами до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

17 травня 2018 року представником позивача було подано безпосередньо до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву про призначення пенсії.

Листом від 03 січня 2018 року № 240/04 Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило позивача про те, що ним не надані документи, підтверджуючі фактичне місце проживання в Україні, а також не подано оригінали документів про стаж та вік, у зв`язку з чим правові підстави для призначення пенсії відсутні.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 805/4940/18-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволені частково, визнано дії Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена у листі від 03 січня 2018 року № 240/04, незаконними та зобов`язано Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2017 року про призначення пенсії за віком.

На виконання рішення зазначеного рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії від 19 жовтня 2017 року та прийнято рішення № 38 від 21 березня 2019 року про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки позивач не підтвердив свою належність до громадянства України, що є порушенням ст. 46 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року (далі також - Закон № 1058-IV) та приписів пунктів 1.1, 2.2, 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що посвідчення особи громадянина Ізраїлю, яке видано Державою Ізраїль, та копія якого надана до Управління, не є належним підтвердженням ані громадянства України, ані особи заявника. Тому, позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява подана без дотримання вимог статті 44 Закону №1058-IV щодо необхідного пакету документів, а відтак територіальний орган Пенсійного фонду України не мав підстав для призначення пенсії.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, вважаючи їх такими, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В касаційній скарзі наголошує на тому, що відповідачу надано усі необхідні та належні документи для призначення йому пенсії.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року.

Управління у відзиві на касаційну скаргу просить залишити останню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом №1058-IV.

Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком № 22-1.

Згідно з положеннями пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що особа яка звертається до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії повинна пред`явити чинні паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік. Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації; при цьому документи, складені іноземною мовою, подаються разом з їх перекладами українською мовою, засвідченими в установленому порядку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, до заяви про призначення пенсії позивачем було додано ізраїльське посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане 14 травня 1995 року на ім`я ОСОБА_1 органом внутрішніх справ Ізраїлю, інших документів на посвідчення особи до заяви не надано.

Таким чином, спірним у межах даної справи є питання, чи є копія посвідчення особи з перекладом на ім`я ОСОБА_1 , видана Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, документом, який посвідчує особу у розумінні норм законодавства України, зокрема пункту 2.9 Порядку №22-1.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України; 2) документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус: а) посвідчення водія; б) посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон; в) посвідка на постійне проживання; г) посвідка на тимчасове проживання; ґ) картка мігранта; д) посвідчення біженця; е) проїзний документ біженця; є) посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту; ж) проїзний документ особи, якій надано додатковий захист.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 передбачено, що за документ, який засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

З аналізу вищевказаних приписів Порядку №22-1 слідує, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення виплати пенсії, заявник подає відповідну заяву разом із переліком документів, який передбачений Порядком №22-1. Особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява була подана без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 щодо необхідного пакету документів, а відтак територіальний орган Пенсійного фонду України правильно відмовив позивачці у задоволенні її заяви про призначення пенсії.

Верховний Суд зазначає, що подане представником позивачки посвідчення, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль, відповідно до законодавства України не є належним документом, що посвідчує особу, яка звернулася за призначенням пенсії, подання якого передбачено пунктом 2.9 Порядку №22-1.

При цьому, як обґрунтовано зазначено судами попередніх інстанцій, посвідчення особи, видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль посвідчує особу виключно на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні пункту 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI, а Положення Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04 червня 2002 року №113, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до пункту 1.4 зазначеної Інструкції, легалізації не підлягають оригінали, копії та фотокопії паспортів, військових квитків, трудових книжок, документів, що мають характер листування, дозволів на носіння зброї, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (технічних паспортів), посвідчення водія, посвідчення особи, нормативно-правові акти та роз`яснення щодо їх застосування.

Аналогічна правова позиція щодо тлумачення норм Закону № 1058-IV та Порядку №22-1 викладена у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №805/465/18-а, від 1 жовтня 2021 року у справі № 280/5116/19, від 21 грудня 2021 року у справі № 540/1588/19 від 5 травня 2022 року у справі №520/9776/19.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначена практика Верховного Суду є релевантною до спірних правовідносин. Відступ від правової позиції, викладеної Верховним Судом у зазначених постановах, не здійснювався.

Таким чином, відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії, відповідач діяв відповідно до закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняв дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримувався встановленої законом процедури.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оцінюючи наведені сторонами обґрунтування, Верховний Суд виходить з того, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

Враховуючи викладене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судами попередніх інстанцій оспорюваних рішень і погоджується з їх висновками у справі.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №200/11358/19-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.Л. Мороз А.Ю. Бучик А.І. Рибачук