Справа № 120/688/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2023 р. Справа № 120/688/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці в порядку письмового провадження без виклику учасників справи заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , інша особа, яка може отримати статус відповідача Вінницька міська рада, про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

30.01.2023 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Балтак Олег Олексійович, про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Подана заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.12.2022 №2792 внесено зміни до рішень виконавчого комітету міської ради від 01.04.2021 № 850, від 20.05.2021 №1231, від 15.07.2021 № 1715, від 23.09.2021 №2298, від 16.12.2021 №3179, від 17.02.2022 № 465, від 09.06.2022 № 1154, від 18.08.2022 №1729.

Зокрема пунктами 2.13-2.16 рішення від 15.12.2022 №2792 виконавчим комітетом вказано на необхідність демонтажу тимчасових споруд із навісом для очікування громадського транспорту та малих архітектурних форм фізичних осіб підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: вул. Данила Нечая (зупинка громадського транспорту «вул. Молодогвардійська», в напрямку від центру міста) у м. Вінниці.

Заявники вважають, що дане рішення виконкому міської ради є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим вони планують його оскаржувати в судовому порядку. Разом із тим враховуючи, що пунктами 2.13-2.16 цього рішення визначено відключити від електропостачання належних їм тимчасових споруд до 01.02.2023, а також здійснити їх демонтаж до 01.03.2023, заявники вважають, що це є критичним для здійснення їхньої господарської діяльності у даних спорудах. А відтак переконують суд у тому, що наразі існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання позитивного для них рішення суду в майбутньому в разі невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

За таких обставин та з метою забезпечення збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявники просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 2.13-2.16 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.12.2022 №2792 в частині:

- відключення від електропостачання ТС із навісом для очікування громадського транспорту, МАФ ФОП ОСОБА_2 та МАФ ФОП ОСОБА_1 за адресою: вул. Данила Нечая (зуп. гром. транспорту "вул. Молодогвардійська", в напрямку від центру міста) у м. Вінниці;

- демонтажу ТС із навісом для очікування громадського транспорту, МАФ ФОП ОСОБА_2 та МАФ ФОП ОСОБА_1 за адресою: вул. Данила Нечая (зуп. гром. транспорту "вул. Молодогвардійська", в напрямку від центру міста) у м. Вінниці;

- відновлення благоустрою після закінчення робіт з демонтажу ТС із навісом для очікування громадського транспорту, МАФ ФОП ОСОБА_2 та МАФ ФОП ОСОБА_1 за адресою: вул. Данила Нечая (зуп. гром. транспорту "вул. Молодогвардійська", в напрямку від центру міста) у м. Вінниці;

- внесення змін до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Вінниці та виключення місця для розташування ТПК за адресою: вул. Данила Нечая (зуп. гром. транспорту "вул. Молодогвардійська", в напрямку від центра міста) у м. Вінниці".

Частиною 1 статті 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що матеріалів справи достатньо для вирішення відповідного процесуального питання, а також враховуючи клопотання представника заявників про можливість розгляду поданої заяви у їх відсутність, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходить із такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відтак, прийняття рішення про забезпечення позову можливе лише в разі наявності обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року N 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.

При цьому регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 5 березня 2019 року у справі N 826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі N 826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі N 826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі N 640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі N 1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі N 640/9167/19 та інших.

Суд звертає увагу на те, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення, яке, на думку заявників, порушує їхні права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів осіб (позивачів) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Таким чином аналіз змісту вказаних норм та правових висновків свідчить про те, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й із зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Так, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд враховує, що заявниками у поданій заяві лише вказано на те, що між ними і виконавчим комітетом Вінницької міської ради виник спір внаслідок прийнятого рішення від 15.12.2022 № 2792, в якому в пунктах 2.13-2.16 міститься припис про необхідність демонтажу спірних тимчасових споруд та малих архітектурних форм за адресою: вул. Данила Нечая (зуп. гром. транспорту "вул. Молодогвардійська", в напрямку від центру міста) у м. Вінниці. У той же час будь-яких ознак можливої протиправності такого рішення не зазначено, як і не наведено доказів, які б підтверджували такі обставини.

Суд звертає увагу заявників, що наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Як уже наголошувалось судом вище, сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке стосується прав та інтересів особи, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання судового рішення.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі N 826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі N 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі N 640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Натомість, незважаючи на те, що заявниками у поданій заяві жодним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає незаконність прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення та за яких правових чи фактичних підстав ними буде оскаржуватись таке рішення, із наявних у справі матеріалів суд також позбавлений можливості наразі стверджувати про існування будь-яких ознак протиправності рішення, яке планується оскаржуватись. При цьому, суд звертає увагу, що встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що враховуючи можливий предмет позову, є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Відсутність таких доказів робить неможливим перевірку адекватності та співмірності запропонованих позивачем заходів забезпечення позову по відношенню до заявлених у майбутньому позовних вимог (предмету та підстав позову).

Також із даної заяви вбачається, що фактично єдиною підставою за якою заявники вказують на існування реальної загрози неможливості виконання в майбутньому позитивного для них судового рішення, є наявність в рішенні виконавчого комітету Вінницької міської ради від 15.12.2022 №2792 приписів про відключення належних їм тимчасових споруд від електропостачання до 01.02.2023 та здійснення їх демонтажу до 01.03.2023.

Натомість, викладені у такій заяві доводи представника заявників про неможливість захисту прав, свобод та інтересів ФОП ОСОБА_2 , та ФОП ОСОБА_1 без ужиття таких заходів та про очевидну небезпеку спричинення невідворотних до ухвалення рішення в адміністративній справі наслідків ґрунтуються виключно на припущеннях.

Суду не надано будь-яких доказів про те, що на виконання пунктів 2.13-2.16 рішення виконкому міської ради від 15.12.2022 № 2792 органом місцевого самоврядування чи іншими суб`єктами владних повноважень здійснюються певні підготовчі заходи чи уже безпосередньо плануються вчинятися дії як щодо відключення тимчасових споруд чи малих архітектурних форм позивачів від електричної енергії так і дії щодо незаконного демонтажу таких споруд, що б вказувало на існуючу очевидність та реальну загрозу порушення їхніх прав та інтересів.

Відносно посилання заявників на ймовірне призупинення їхньої господарської діяльності у спірних тимчасових спорудах та завдання таким чином їм певних матеріальних збитків, то суд зважає на правову позицію висловлену Верховним Судом в питанні вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, у постановах від 20.03.2019 у справі N 826/14951/18 та від 30.09.2021 у справі N 160/7358/21, в яких ВС вказав: "Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше". Тому, сама по собі обставина можливого призупинення здійснення господарської діяльності у спірних спорудах аж ніяк не може вважатися достатньою та виключною підставою необхідності вжиття термінових та негайних заходів забезпечення позову.

Дійсно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень безумовно справляють вплив на суб`єктів господарювання. Не виключено, що такі рішення можуть завдавати певної шкоди і мати наслідки, які заявники (позивачі) оцінюють негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є для суду обов`язковими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі (правовий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 640/12373/21).

В решті ж в поданій заяві про забезпечення позову від 30.01.2023 не наведено належних та переконливих мотивів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявників, за захистом яких вони звернулися.

Ймовірне настання певних негативних наслідків для заявників у спірних правовідносинах, на що вони акцентують увагу, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову. Адже чинне законодавство передбачає захист саме порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав осіб, якщо таке буде встановлено при вирішенні спору по суті.

Процесуальним законодавством передбачено, що подаючи заяву про забезпечення позову саме заявник на підтвердження своїх доводів зобов`язаний надати всі докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та обґрунтувати існуванням передбачених статтею 150 КАС України підстав для забезпечення позову.

Такий висновок узгоджується із нормами частини 1 статті 9 та частини 1 статті 77 КАС України, в силу яких розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Поряд із тим саме сторона, яка заявляє відповідне клопотання, повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В той же час об`єктивного існування наведених у заяві про забезпечення позову ризиків суб`єктом подання такої заяви не підтверджено.

Таким чином, у ході розгляду поданої заяви, судом не виявлено фактів існування, на час прийняття даної ухвали, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявників до прийняття у справі судового рішення, неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивачів, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених у поданій заяві доводів.

Враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 150 - 154, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович