Справа № 320/5982/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року № 320/5982/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» Поночовного Євгенія Володимировича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Державна установа "Білоцерківська виправна колонія (№35)

про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до начальника державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)» Поночовного Євгенія Володимировича, у якому просить суд :

- скасувати протиправне рішення суб`єкта владних повноважень наказу начальника державної установи «Білоцерківської виправної колонії (№35)» Поночовного Є.В. від 30.12.2021 №184 «Про постановку засуджених на профілактичний облік» в частині залишення на профілактичний облік ОСОБА_1 з дати його видання (30.12.2021).

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що підстав для видачі оскаржуваного наказу немає, оскільки станом на 30.09.2021 його було знято з усіх профілактичних обліків.

Відповідач та третя особа, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що підстав для визнання протиправним спірний наказ немає, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 15.07.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Станом на день видання оскаржуваного наказу, позивач перебуває у статусі обвинуваченого у справі №761/22125/19, що розглядається Шевченківським районним судом м. Києва та ув`язнений у слідчому ізоляторі Державної установи «Білоцерківська виправна колонія №35».

Під час судового засідання, 22.12.2021 у справі №761/22125/19 Шевченківським районним судом м. Києва розглядалось клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_1 .

Прокурор обґрунтовував своє клопотання тим, що, серед іншого, ОСОБА_1 перебуває на профілактичному обліку як особа, яка схильна до заподіяння собі тілесних ушкоджень, з метою, ніби то, ухилення від покарання, а тому, на думку прокурора, ОСОБА_1 потрібно тримати під вартою.

У свою чергу, сторона захисту на противагу зазначеному, заперечувала проти доводів прокурора, посилаючись, серед іншого, на наказ відповідача від 30.09.2021 №140 відповідно до якого Онішщенка Р.1. було знято з оперативно-профілактичних обліків.

У подальшому, стороні захисту стало відомо, що відповідач після засідання 22.12.2021 видав наказ від 30.12.2021 №184 «Про постановку засуджених на профілактичний облік» відповідно до якого ухвалено залишити на профілактичний облік позивача, як особі схильній до самогубства та заподіяння собі тілесних ушкоджень, в тому числі, за допомогою іншої особи, завдавати шкоду своєму здоров?ю з метою ухилення від відбування покарання або встановлених обов?язків.

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач звернувся до суду з позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно з ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч.1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Згідно з ч.3 ст.107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.

Пунктом 1 розділу ІІ Правил визначено, що засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також Кримінально-виконавчим кодексом України, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Згідно з приписами пункту 1 розділу XXIII Правил нагляд за засудженими є системою заходів, спрямованих на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді обмеження та позбавлення, довічного позбавлення волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

З метою підтримання належного правопорядку в установах виконання покарань, попередження злочинів та правопорушень серед засуджених здійснюється комплекс спеціальних профілактичних заходів щодо виявлення, постановки на облік та організації нагляду за особами, схильними до вчинення правопорушень.

Виявлення та постановка на профілактичний облік засуджених, які вчинили правопорушення або мають намір їх вчинити, здійснюються працівниками оперативного підрозділу шляхом досконалого вивчення матеріалів особових справ засуджених, перевірки відомостей щодо їх поведінки в ізоляторах тимчасового тримання, слідчих ізоляторах, лікарняних закладах, закладах охорони здоров`я тощо, документації, у якій фіксуються порушення режиму, перегляду кореспонденції, а також інформації працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

Індивідуальна профілактична робота із засудженими, які перебувають на профілактичних обліках, здійснюється цілеспрямовано, планомірно, диференційовано з урахуванням особистості правопорушника, характеру і ступеня його соціальної занедбаності, небезпеки вчиненого злочину та інших особливостей, що мають значення для правильного вибору методів і заходів впливу.

VI. Оцінка суду

З аналізу наведених правових норм вбачається, процедура дисциплінарного провадження відносно засудженого передбачає проведення засідання дисциплінарної комісії, повідомлення засудженого про місце і час такого засідання.

Згідно з чч. 1, 2 статті 77 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 статті 72 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спірний наказ не містить належних і достатніх мотивів, які б обґрунтовували наявність підстав для постановлення позивача на профілактичний облік як схильного до суїциду або заподіяння собі тілесних ушкоджень. Тобто, взагалі не відомо, чому позивач поставлений на профілактичний облік.

Судом встановлено, що відповідачем не подано до суду доказів, які б містили законних підстав для постановлення на профілактичний облік позивача до 30.09.2021, тобто, за весь час перебування в неволі.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем не вчинялись дії і не існували обставин, які б давали підстави для висновку про те, що позивач схильний до самогубства та заподіяння собі тілесних ушкоджень у період з 30.09.2021 (з моменту зняття позивача з оперативно-профілактичних обліків на підставі наказу №140 від 30.09.2021) до 22.12.2021 (дата судового засідання Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/22125/19, на якому захист повідомив суду про зняття позивача з профілактичних обліків).

Більше того, позивачем не вчинялись дії і немає доказів на спростування існування обставин, які б давали підстави для висновку про те, що позивач схильний до самогубства та заподіяння собі тілесних ушкоджень у період з 22.12.2021 (дата судового засідання Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/22125/19) до 30.12.2021 (дата видання оскаржуваного наказу).

Протилежного суду доведено не було. Матеріали справи не містять таких даних, відповідачем не було надано суду такі докази.

Відповідно до абзацу 10 п.1 розділу XXIII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 №2823/5 постановка на профілактичний облік та зняття з профілактичного обліку здійснюються комісійно на підставі достатніх даних про зміну поведінки засудженого. Підготовку матеріалів на постановку на профілактичний облік та зняття з профілактичного обліку здійснює працівник оперативного підрозділу з урахуванням пропозицій працівників підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

Однак, у період з 30.09.2021 до 30.12.2021 з позивачем не проводились бесіди із працівниками колонії - підрозділів соціально-виховної та психологічної роботи та нагляду і безпеки.

Відповідачем не спростовано, що не проводилось засідання комісії щодо розгляду питання про постановлення позивача на профілактичний облік, як схильного до суїциду чи заподіяння собі тілесних ушкоджень. Позивач не запрошувався на засідання такої комісії, йому не пропонувалося висловити свою думку, доводи, міркування з приводу постановлення його на профілактичний облік.

Оскаржуваний наказ не містить відомостей чи посилань на засідання комісії, тобто, не ухвалювалось рішення про постановлення на профілактичний облік комісійно, як це передбачено абзацом 10 п.1 розділу XXIIІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Відповідно до частини другої статті 63 Конституції України підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист. На дату винесення оскаржуваного наказу позивач мав статус обвинуваченого у справі №761/22125/19.

Право на захист, серед іншого, полягає у наданні можливості підозрюваному, обвинуваченому надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, заявляти клопотання, подавати заяви, докази, заперечення, зауваження з приводу дій чи бездіяльності посадових осіб виправної колонії при як на стадії збирання і опрацювання посадовими особами виправної колонії матеріалів відносно позивача, так і під час колегіального вирішення питання на засіданні комісії, тобто, комісійно, про схильність позивача до суїциду та заподіяння собі тілесних ушкоджень.

Позивача позбавлено можливості реалізовувати свої права. Відтак, мало місце порушенням права на захист, гарантованого ст.63 Конституції України, суд дійшов висновку, що спірний наказ прийнятий незаконно та безпідставно, тому підлягає скасуванню, отже позовні вимоги є обґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір на суму 992,40 грн.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань державної установи «Білоцерківської виправної колонії (№35)» витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати рішення начальника державної установи «Білоцерківської виправної колонії (№35)» Поночовного Є.В. від 30.12.2021 №184 «Про постановку засуджених на профілактичний облік» в частині залишення на профілактичний облік ОСОБА_1 з дати його видання (30.12.2021).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань державної установи «Білоцерківської виправної колонії (№35)» (ідентифікаційний код: 08563665, місцезнаходження: 09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Василя Симоненка, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 31.01.2023