Справа № 420/16367/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи» (далі - ДП «ІЛС») до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання нечинними та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.07.2021 № 15898/15-32-18-09.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що представниками ГУ ДПС у в Одеській області проведено камеральну перевірку податкової звітності з ПДВ ДП «ІЛС», за результатами якої було складено Акт №10589/15-32-18-09 від 02.06.2021 р. та податкове повідомлення-рішення від 06.07.2021 № 15898/15-32-18-09, яким за порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ до ДП «Інтегровані логістичні системи» застосовано штрафні санкції, передбачені п. 124.2. ст. 124 Податкового кодексу України.

Не погодившись з зазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Державної податкової служби України із відповідною скаргою. Проте, Рішенням № 11809/6/99-00-06-03-01-06 від 28.09.2022 р., ДПС України залишила скаргу без задоволення, а Рішення - без змiн.

Позивач з податковим повідомленням-рішенням від 06.07.2021 № 15898/15-32-18-09 не згоден, вважає його безпідставним, таким, що не відповідає дійсності і прийнятим з порушенням законодавства. Позивач звертає увагу, що лише у разі встановлення що діяння, щодо порушення термінів сплати, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 % від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання (п. 124.2 ст. 124 ПКУ). У випадку ДП «Інтегровані логістичні системи» неможливо стверджувати, що мало місце умисне вчинення правопорушення, адже в платника податків не вистачало коштів на повну сплату ПДВ. Позивач просить врахувати, що ним була проведена робота з покупцями, а саме - розіслані листи з проханням передчасно сплати рахунки, час сплати згідно Договорів яких ще не настав. До того ж, саме з метою отримати можливість сплатити ПДВ в належні строки, підприємство зв`язалось з контрагентами, які мали простроченні сплати рахунків перед ДП «ІЛС». Вказані дії, на думку позивача, свідчать про те, що не мало місце саме умисне вчинення правопорушення.

При цьому, як стверджує позивач, актом перевірки № 10589/15-32-18-09 від 02.06.2021 р. жодних обґрунтувань, що позивач порушив пункт 124.3 статті 124 ПК України, а саме діяння вчинені умисно - не наведено, податкове повідомлення-рішення від 06.07.2021 №15898/15-32-18-09 також не містить таких посилань.

З огляду на викладене, вважаючи згадані висновки ГУ ДПС в Одеській області хибними, та такими, що не відповідають діючому Законодавству України та фактичним обставинам справи, позивач звернувся до суду з даним позовом.

05.12.2022 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

На підставі п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст.20 ст.76 Податкового кодексу України проведено перевірку ДП «Інтегровані логістичні системи», щодо податкової звітності з податку на додану вартість з питання своєчасності сплати платником ПДВ за поданою декларацією з податку на додану вартість, за результатом якої складено акт №10589/15-32-18-09 від 02.06.2021 року.

Платник задекларував податкове зобов`язання, а саме:

- у декларації з ПДВ за листопад 2020 року № від 21.12.2020 - в сумі 431 716 грн.;

- у декларації з ПДВ за грудень 2021 року № від 20.01.2020 - в сумі 434 419 грн.;

- у декларації з ПДВ за січень 2021 року № від 22.02.2021 - в сумі 427 171 грн.;

- у декларації з ПДВ за лютий 2021 року № від 22.03.2021 - в сумі 493 731 грн.

Відповідач зазначає, що платник порушив терміни сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на додану вартість, а саме:

- за листопад 2020 року, сума боргу 431 717 грн., граничний термін сплати 30.12.2020 року, позивачем прострочено сплату на 15 днів та сплачено 431 717 грн. 14.01.2021 року;

- за грудень 2020 року, сума боргу 264 243 грн., граничний термін сплати 01.02.2021 року, позивачем прострочено сплату та погашено двома платежами, а саме 09.03.2021 року на суму 100000 грн., чим прострочив сплату на 36 днів та 11.03.2021 року на суму 164 243,40 грн., чим прострочив сплату на 38 днів;

- за січень 2021 року, сума боргу 427 171 грн., граничний термін сплати 02.03.2021 року, позивачем прострочено сплату на 9 днів та сплачено 11.03.2021 року;

- за лютий 2021 року, сума боргу 428 555,40 грн., граничний термін сплати 30.03.2021 року, позивачем прострочено сплату та погашено трьома платежами, а саме 01.04.2021 року на суму 100000,00 грн., чим прострочив сплату на 2 дні, 02.04.2021 року на суму 50000,00 грн., чим прострочив сплату на 3 дні та 06.04.2021 року на суму 278 555,00 грн., чим прострочив сплату на 7 днів.

Відповідач звертає увагу, що контролюючому органу не були відомі обставини, що могли пом`якшити відповідальність або звільняють від фінансової відповідальності платника. Як зазначає позивач, вина позивача підтверджується тим, що платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, а саме:

самостійно визначив та подав декларації з ПДВ, в якій задекларував суми податкових зобов`язань з ПДВ. Вказані декларації складені і підписані вiдповiдно до ст.48 Кодексу, та подані у спосіб визначений діючим законодавством;

у попередніх звітних періодах своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми ПДВ;

в Електронному кабiнетi платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування та сплати податків;

платника було обізнано з вимогами Кодексу в частині своєчасності та повноти сплати ПДВ у визначені законодавством терміни.

З наведених підстав відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.11.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмовому провадженні).

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після цього робочий день.

Дослідивши зміст адміністративного позову, відзиву Головного управління ДПС в Одеській області, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який наявний в матеріалах справи, Дочірнє підприємство «Інтегровані логістичні системи» зареєстроване Біляївською районною державною адміністрацією Одеської області 11.07.2002 року за № 0000060 та зареєстроване платником податку на додану вартість 12.07.2022 №200146797. Основний вид економічної діяльності: 52.10 складське господарство.

На підставі п. п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, ст.76 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) головним державним ревізором-інспектором Причорноморського відділу камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС в Одеській області Кобзар Людмилою Борисівною проведено перевірку в приміщенні ГУ ДПС в Одеській області податкової звітності з податку на додану вартість з питання своєчасності сплати ДП «Інтегровані логістичні системи» ПДВ.

За результатами перевірки 02.06.2021 року складено акт камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість №10589/15-32-18-09.

Так, відповідно до висновку акту №10589/15-32-18-09 від 01.09.2022 року, перевіркою встановлено, що платником було порушено терміни сплати узгодженого грошового забезпечення з податку на додану вартість протягом строків, визначених п.57.1, п.203.2 ст.203 Податкового Кодексу. Відповідальність за порушення правил сплати грошового зобов`язання протягом граничних строків передбачена п.124.2 ст.124 податкового Кодексу.

На підставі вищенаведених висновків відповідачем складено податкове повідомлення-рішення №15898/15-32-18-09 від 06.07.2021 року, яким ДП «ІЛС» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 25% у сумі 387 921,45 грн. за затримку на 2, 3, 7, 9, 15, 28, 36, 38 календарних дні сплати грошового зобов`язання в сумі 1 551 685,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним, ДП «Інтегровані логістичні системи» на податкове повідомлення-рішення від 06.07.2021 № 15898/15-32-18-09 подано скаргу від 10.12.2021 № 30.

Рішенням ДПС України від 28.09.2022 року № 11809/6/99-00-06-03-01-06 податкове повідомлення-рішення від 06.07.2021 № 15898/15-32-18-09 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ІІК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податковою обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений к порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п.203.1, 203.2 ст.203 ПК України для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.

За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені. (статті 111 ПК України).

Таким чином, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник податків притягується до фінансової відповідальності у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Суд зазначає, що Актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.57.1 ст.57, п. 203.2. ст. 203 Податкового кодексу України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість по деклараціям з податку на додану вартість, за які передбачено відповідальність за несплату суми самостійного визначеного грошового зобов`язання протягом граничних строків згідно п.124.1, п.124.2, 124.3, ст.124 ПК України.

Позивач не заперечує проти факту затримки сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість по деклараціям з податку на додану вартість, а саме:

- за листопад 2020 року, сума боргу 431 717 грн., граничний термін сплати 30.12.2020 року, позивачем прострочено сплату на 15 днів та сплачено 431 717 грн. 14.01.2021 року;

- за грудень 2020 року, сума боргу 264 243 грн., граничний термін сплати 01.02.2021 року, позивачем прострочено сплату та погашено двома платежами, а саме 09.03.2021 року на суму 100000 грн., чим прострочив сплату на 36 днів та 11.03.2021 року на суму 164 243,40 грн., чим прострочив сплату на 38 днів;

- за січень 2021 року, сума боргу 427 171 грн., граничний термін сплати 02.03.2021 року, позивачем прострочено сплату на 9 днів та сплачено 11.03.2021 року;

- за лютий 2021 року, сума боргу 428 555,40 грн., граничний термін сплати 30.03.2021 року, позивачем прострочено сплату та погашено трьома платежами, а саме 01.04.2021 року на суму 100000,00 грн., чим прострочив сплату на 2 дні, 02.04.2021 року на суму 50000,00 грн., чим прострочив сплату на 3 дні та 06.04.2021 року на суму 278 555,00 грн., чим прострочив сплату на 7 днів.

Обставини які пом`якшують відповідальність або звільняють від відповідальності за вчинення податкових правопорушень відповідно до ст.112 ПК України за даними контролюючого органу відсутні.

При цьому, Актом перевірки встановлено, що платником було не своєчасно сплачено податок на додану вартість по деклараціям за листопад 2020 - лютий 2021 рр., про що складено акт від 02.06.2021року №10589/15-32-18 та податкове повідомлення рішення від 06.07.2021 року № 15898/15-32-18-09 (застосовано штрафну санкцію у розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання відповідно до п.124.2 ст.124 Кодексу).

Таким чином, перевіркою встановлена кваліфікація податкового правопорушення за п.124.2, ст.124 ПК України, яка передбачає, що діяння, передбачені пунктами 124.1, 124.1-1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Відповідно пункту 124.1 статті 124 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. Пунктом 124.2 ст.124 ПК України встановлено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення, яким застосовано штраф за порушення граничного строку сплати ПДВ у розмірі 25 відсотків у сумі 387 921,45 грн., відповідно до п.124.2 ст.124 ПУ України, як діяння вчинені умисно.

Стосовно застосування відповідачем вимог п.124.2 ст.124 ПК України при нарахуванні позивачу штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Згідно статті 1 Податкового кодексу України порядок справляння податків і зборів їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, встановлюється цим Кодексом.

Законом України від 16.01.2020 №466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Також, Законом №466 визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125.1.2 - 125.1.4 статті 125.1 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, у відповідності із п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.112.1, п.112.2 ст.112 ПК України особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, не вжиття платником податків достатніх заходів щодо дотримання правил та норм податкового законодавства, або якщо контролюючий орган доведе що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються не достатніми, платник податків вважається винним у вчиненні правопорушення.

Суд вказує на те, що ПК України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 ст.112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

При цьому, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 Кодексу є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Отже, саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи, у вчинені податкового правопорушення.

Слід відмити, що разом із цим, необхідно враховувати, що згідно п.109.3 ст.109 Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125.1.2 - 125.1.4 статті 125.1 цього Кодексу.

У всіх інших випадках визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПКУ та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (абзац другий п.109.1 ст.109 ПКУ).

У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125 1.2 - 125 1.4 статті 125 1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи (абзац другий п.109.3 ст.109 ПКУ).

У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, то останній не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Водночас, положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків (п.112.7 ст.112 ПКУ).

Таким чином, відповідальність за скоєння податкового правопорушення настає лише у разі коли контролюючий орган доведе, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але платником податків не вчиняв певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Суд зазначає, що актом перевірки встановлено, що обставини які пом`якшують відповідальність або звільняють від відповідальності за вчинення податкових правопорушень відповідно до ст.112 ПК України за даними контролюючого органу відсутні. При цьому, на підтвердження наявності вини зазначено, що платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, а саме:

- самостійно визначив та подав декларації з ПДВ, в якій задекларував суми податкових зобов`язань з ПДВ. Вказані декларації складені і підписані відповідно до ст.48 Кодексу, та подані у спосіб визначений діючим законодавством;

- у попередніх звітних періодах своєчасно та в повному обсязі сплачував задекларовані суми ПДВ;

- в Електронному кабінеті платника засобами податкового календаря контролюючий орган нагадує терміни декларування та сплати податків;

- платника було обізнано з вимогами Кодексу в частині своєчасності та повноти сплати ПДВ у визначені законодавством терміни.

Отже, контролюючим органом доведено скоєння платником податків податкового правопорушення, а саме що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але платник податків умисно не вчиняв певні дії або допускаючи бездіяльність щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання встановлений ПК України, вчиняв умисно затримку сплати узгодженого грошового зобов`язання. Тому суд відхиляє доводи позивача щодо відсутності в акті перевірки обґрунтувань вчинення діяння умисно.

Суд звертає увагу, що платником податку було самостійно визначено суму податкового зобов`язання, тобто на етапі підготовки звітності платник усвідомлював про обов`язок в подальшому сплатити дані зобов`язання в строк встановлений ПК України.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач вжив усі можливі дії для своєчасної сплати ПДВ, (виписки по всім рахункам в банках, договори з контрагентами з умовами щодо відповідальності за невиконання обов`язків та інше).

Суд враховує наявність певних звернень позивача до контрагентів щодо проведення розрахунків, але в разі якщо позивач вважає, що саме ці затримки оплат призвели до не сплати ПДВ, то дані договори з відповідними актами звірок та іншими документами мали бути контролюючому органу або до суду проте цього не було вчинено. Дані обставини не заважають надалі позивачу звернутися до контрагентів, до господарського суду щодо не виконання обов`язків яких за договорами заподіяло шкоду позивачу.

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки, з фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому п.п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу), вони мають право подати до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки): свої заперечення; додаткові документи і пояснення.

Отже, позивач мав можливість надати до Контролюючого органу пояснення, з інформацією щодо неможливості виконання ним обов`язку зі своєчасної сплати податку на додану вартість.

Проте, жодних дій щодо повідомлення контролюючого органу про обставини, які пом`якшують відповідальність або звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень, позивач не здійснив.

Таким чином, позивач не вжив достатніх заходів, щодо дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, затримав сплату узгоджених податкових зобов`язань, при обізнаності платника податків із наявністю обов`язку щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст. ст. 16, 36 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених ПК України правил та норм.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС в Одеській області від 06.07.2021 № 15898/15-32-18-09 було прийняте відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів позивача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи все вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Дочірнього підприємства «Інтегровані логістичні системи» до Головного управління ДПС в Одеській області відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач Дочірнє підприємство «Інтегровані логістичні системи» (65031, Одеська область, Біляївський район, 1665 км. автошляху Санкт-Петербург-Київ-Одеса, ).

Відповідач - Головне управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд.5, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя Іванов Е.А.

.