Справа № 280/6626/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 січня 2023 року Справа № 280/6626/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)" (вул. Металістів, буд. 1, м. Вільнянськ, Запорізька область,70002) про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)" (далі відповідач), в якій позивач просить суд: зобов`язати відповідача виплатити позивачу компенсацію утриманої суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 5413,38 грн. на підставі вимог Постанови Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями , поліцейськими та особами рядового та начальницького складу.

Ухвалою суду від 28.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня вікриття провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 року у справі № 280/6295/21 було винесено рішення про зобов`язання ДП «Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№55)» нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання цін на товари та послуги за період з 25.04.2013 року по 30.06.2021року . При виконанні рішення вище наведеної постанови відповідачем були допущені порушення правил нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Протиправні дії відповідача під час виконання судового рішення позивачем було оскаржено заявою відповідно до ст. 383 КАС України по справі № 280/6295/21. Розглянувши вказану заяву Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 19.10.2022 року у справі № 280/6295/21 зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 25.04.2013 року по 30.06.2021 року із застосування величини обрахунку виходячи з фактичного розміру невиплаченого грошового забезпечення у розмірі 15655,56 грн. Зазначає, величина приросту споживчих цін за період з 25.04.2013 року по 30.06.2021 року складає 192,1% і відповідно до цього розрахована сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 30074,33 грн. (15655,56грн.* 192 Д% / 100 = 30074,33грн.)

Відповідачем з нарахованої суми компенсації втрати частини заробітної плати у розмірі 30074,33 було утримано податок з доходу фізичних осіб у розмірі 18% від нарахованої суми та 1,5% військового збору. У грошовому вимірі ПДФО склав суму 5413,38 грн., а військовий збір 451,12грн. так, позивач вважаючи, що сума утриманого ПДФО у сумі 5413,38 грн. підлягає компенсації згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року N44 « Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями , поліцейськими та особами рядового та начальницького складу» звернувся до відповідача листом від 03.11.2022 однак, відповідач відмови листом №7/8 2077 від 08.11.2022 компенсувати суми утриманого ПДФО, посилаючись на ст.164 Податкового кодексу України. Позивач вважає підстави відповідача для відмови проводити компенсацію утриманої суми ПДФО у сумі 5413,38 грн. такими, що не відповідають вимогам законодавства України та з урахування відповіді на відзив, просить,задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Оскільки виплата доходу у вигляді суми компенсації втрати частини заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення працівника, здійснюється звільненому працівнику який відповідно до законодавства не має статус військовослужбовця та не відноситься до осіб рядового і начальницького складу органів установ виконання покарань, й не пов`язана з відносинами трудового найму, виконанням обов`язків несення служби, такий дохід обкладається ПДФО за ставкою 18% і військовим збором за ставкою 1,5%, як інші доходи. Відповідач вважає, що утриманий ПДФО із компенсації втрати частини заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку під час звільнення не підлягає компенсації відповідно до вимог Порядку №44 «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями , поліцейськими та особами рядового та начальницького складу». Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив суд:

- зобов`язати ДП Підприємство кримінально-виконавчої служби України (№ 55) провести нарахування грошового забезпечений за роботу в вихідні дні за період з 01.04.2011 по 01.04.2013 з урахуванням підвищення посадового окладу за роботу ВТК. Згідно з вимогами ст. 34 Закону України Про оплату праці нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання цін на товари та тарифів на послуги за період з квітня 2013 року по червень 2021 року у порядку встановленому законодавством України;

- зобов`язати ДП Підприємство кримінально-виконавчої служби України (№ 55) провести перерахунок та виплату грошової допомоги при звільнені та компенсації за невикористані відпустки з урахування зміни грошового забезпечення;

- зобов`язати ДП Підприємство кримінально-виконавчої служби України (№ 55) провести корегування довідки наданої до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для розрахунку пенсійного забезпечення на момент звільнення позивача з урахуванням змін грошового забезпечення.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 по справі № 280/6295/21 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55) про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 по справі № 280/6295/21 Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі №280/6295/21 було скасовано та позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме зобов`язано Державне підприємство Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання цін на товари та тарифів на послуги за період з 25 квітня 2013 року по 30 червня 2021 року у порядку встановленому законодавством України. В решті рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі №280/6295/21 залишено без змін.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.10.2022 по справі № 280/6295/21 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем задоволено частково. Зобов`язано Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у відповідності з індексом зростання цін на товари та тарифів на послуги за період з 25 квітня 2013 року по 30 червня 2021 року із застосування величини обрахунку виходячи з фактичного розміру невиплаченого грошового забезпечення у розмірі 15655,56 грн.

Також, зобов`язано Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)" подати до Запорізького окружного адміністративного суду протягом одного місяця після отримання копії даного рішення звіт про вжиті заходи щодо усунення встановлених порушень, виявлених під час виконання Постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі №280/6295/21.

В задоволенні решти заяви відмовлено.

Відповідачем була перерахована компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати згідно платіжних доручень №429 від 14.09.202 у сумі 19488,92 грн. та № 509 від 31.10.2022 у сумі 4720,91 грн. , на загальну суму 24209,83грн.

03.11.2022року позивач звернувся до відповідача із запитом щодо вимоги виплатити компенсацію утриманої суми податку з доходів фізичних осіб у сумі 5413,38грн. у відповідності з вимогами Постанови Кабінету Міністрів №44 від 15.01.2004року «Про затвердження Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями , поліцейськими та особами рядового та начальницького складу».

Листом № 7/8 2077 від 08.11.2022р. відповідач відмовив компенсувати суми утриманого ПДФО, посилаючись на ст.164 Податкового кодексу України та зазначив, що до загального оподатковуваного доходу включається дохід у вигляді неустойки (штрафів ,пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди і зробив висновок що дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця, нарахований податковим агентом за рішенням суду, включається до загального оподатковуваного доходу платника податку та оподатковується податком на дохід фізичної особи та військового збору на загальних підставах.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон №2050-ІІІ) передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону №2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення).

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації страти частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

За змістом частин першої та шостої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно з пунктом 168.5 статті 168 ПК України, у редакції, що діяла до 01.01.2017, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

У свою чергу, у період з 01.01.2017 по 01.01.2019, пунктом 168.5 статті 168 ПК України було визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Окрім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі "Тимошенко проти України" (заява №49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексом організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 зазначив також, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).

Згідно з пунктом 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України Про податок з доходів фізичних осіб.

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених вище норм Порядку № 44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

З урахуванням наведеного правого регулювання та фактичних обставин справи, суд вважає, що компенсація втрати частини доходів позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до вимог Порядку №44.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

З врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, то підстав для присудження відповідно до частини першої статті 139 КАС України судових витрат не має.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)" (вул. Металістів, буд. 1, м. Вільнянськ, Запорізька область,70002) про зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Зобов`язати Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)" виплатити ОСОБА_1 компенсацію утриманої суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 5413,38 грн відповідно до вимог Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30.01.2023.

Суддя А.В. Сіпака