Справа № 440/412/23
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

31 січня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/412/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Слободянюк Н.І., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про:

- визнання протиправними бездіяльності та дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо неврахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення станом на вересень 2019 року при обчисленні його пенсійного забезпечення;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області врахувати індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року та здійснити з 01 жовтня 2019 року перерахунок основного розміру його пенсії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 122 та частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві спосіб усунення недоліку шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом з доказами поважності причин його пропуску.

Від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивач заявив клопотання про поновлення строку звернення до суду, при цьому зазначивши, що в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 Верховний Суд виклав правовий висновок щодо застосування статті 43 Закону № 2262-ХІІ про те, що територіальні органи Пенсійного фонду України при обрахуванні пенсії особам, які мають право на неї відповідно до Закону № 2262-ХІІ, повинні враховувати індексацію грошового забезпечення, яка нараховувалася за час служби перед звільненням. Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою щодо врахування суми індексації при обчисленні пенсії, але відповідач суму індексації не врахував.

Надаючи оцінку клопотанню про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання протиправними бездіяльності та дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо неврахування індексації грошового забезпечення станом на вересень 2019 року при обчисленні його пенсійного забезпечення. Як зазначає в позовній заяві позивач, ГУ ПФУ у Полтавській області при призначенні пенсії з 01 жовтня 2019 року не врахувало суму індексації грошового забезпечення, яка нараховувалася перед звільненням.

Тож позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав щодо неврахування індексації грошового забезпечення станом на вересень 2019 року при обчисленні його пенсійного забезпечення ще в 2019 році з моменту призначення йому пенсії.

Таким чином, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду із цим позовом.

Згідно з відміткою на поштовому конверті ця позовна заява подана засобами поштового зв`язку 11 січня 2023 року, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи питання про наявність поважних причин пропуску звернення до суду із цим позовом, суд виходить з такого.

Питання застосування строку звернення до суду було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), де Верховний Суд зазначив, що "для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Тож, беручи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої інстанції в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, поновленню підлягають строки, які порушені з поважних причин, а поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, яка звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

З тексту позовної заяви та доданих до неї документів слідує, що позивачем оскаржується бездіяльність (дії) відповідача, які були допущені (вчинені) відповідачем в 2019 році.

Надаючи оцінку доводам позивача стосовно поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає, що заява позивача від 22 грудня 2022 року про врахування при обчисленні пенсійного забезпечення розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення перед звільненням, на яку він посилається в обґрунтування порушення строку звернення до суду, лише свідчить про виникнення у позивача зацікавленості до своїх прав та про вчинення активних дій по зверненню до відповідача за здійсненням відповідного перерахунку пенсії - в 2022 році ( через 3 роки після звільнення та призначення пенсії).

Посилання позивача на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі №440/6813/22 про відмову у задоволенні позову є безпідставним, оскільки прийняття вказаного рішення суду не вплинуло на виникнення спірних правовідносин та обсяг прав та обов`язків відповідача щодо обчислення розміру пенсії - в 2019 році.

Також суд відхиляє посилання позивача на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, та Верховного Суду, які викладені в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, оскільки вони були сформульовані ще в 2019 році до моменту його звільнення зі служби у вересні 2019 року, а тому могли бути відомі позивачу.

Суд вважає, що реальна, об`єктивна можливість виявити належну зацікавленість до складових грошового забезпечення, які були враховані/невраховані при обчисленні розміру пенсії, виникла у позивача ще в 2019 році при призначенні йому такої пенсії та, починаючи з 2019 року позивач, у разі необхідності, вправі був вчинити активні дії щодо отримання від відповідача інформації стосовно розрахунку розміру його пенсії та підстав неврахування суми індексації грошового забезпечення під час обчислення пенсії.

Отже, байдужість позивача до своїх прав, яка мала місце під час призначення йому пенсії в 2019 році, та триваюча пасивна поведінка (зайві зволікання позивача із направленням до відповідача запиту про отримання відповідної інформації та заяви про проведення відповідного перерахунку) вказує на те, що недотримання строку звернення до суду з позовом мало суб`єктивну причину ( недисциплінованість позивача як учасника суспільних відносин) та не вказує на існування об`єктивної неможливості вчинення позивачем активних дій щодо звернення до суду з цим позовом.

В постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 420/2764/21 та від 13 грудня 2021 року 473/3711/16-а Верховним Судом була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, суд доходить висновків, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання вказаних причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А:

Вказані позивачем у заяві від 24 січня 2023 року підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду з позовом визнати неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.І. Слободянюк