Справа № 520/8301/22
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 січня 2023 року справа № 520/8301/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Григоров Д.В.,

при секретарі судового засідання Сабельнік Б.В.,

за участю:

представника позивача - Хоменко Є.О.,

представника відповідача - Гуда К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Центр фінансової інформації" (вул. Чайковська, буд. 5/7/9, кв.1, м.Харків, 61024, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Центр фінансової інформації" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просило суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 07.10.2021р.:

№2 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 5001908 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1223550 грн.,

№2 про зменшення суми від`ємного значення у розмірі 197124 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, результати якої викладені в акті від 09.09.2021 №15552/20-40-07-02-08/34182659, відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 07.10.2021 №2 та №2. Вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки винесені на підставі висновків, які не відповідають вимогам податкового законодавства та фактичним показникам податкового обліку позивача. Позивач наголошує, що усі суми податкового кредиту з його контрагентами підтверджуються первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської діяльності.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 відкрито провадження в цій адміністративній справі.

Відповідачем до суду 22.11.2022р. надано відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, зазначив, що у спірних правовідносинах управління діяло згідно чинного законодавства

Позивачем до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої він підтвердив раніше викладену правову позицію та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив в його задоволенні відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та надані пояснення.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Встановлені судом обставини справи.

На підставі виданих Головним управлінням ДПС у Харківській області направлень від 11.08.2021 №10800, №10881, №10905, №10894 та наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 02.08.2021 №5724-п «Про внесенні змін до наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 19.07.2021 №5373-п щодо перенесення строків проведення документальної планової виїзної перевірки в зв`язку з перебуванням у відпустці директора Базилевич Оксани" фахівцями контролюючого органу була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Центр фінансової інформації" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017р. по 30.06.2021р.; валютного законодавства за період з 01.04.2017р. по 30.06.2021р.; з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2017р. по 30.06.2021р., іншого законодавства за період з 01.04.2017р. по 30.06.2021р. відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної планової виїзної перевірки.

За наслідками перевірки було складено Акт №15552/20-40-07-02-08/34182659 від 09.09.2021р., висновками якого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 5001908 грн., у тому числі за 2018 рік в сумі 4894200 грн., за 2020 рік в сумі 107708 грн. та зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток з І півріччя 2021 року в сумі 197124 грн.

За наслідками розгляду вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 07.10.2021 року:

№2 ( форма "Р"), згідно з яким позивачу збільшено суму з грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 5001908 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 1223550 грн.; №2 (форма "П"), згідно з яким позивачу зменшено від`ємне значення суми податку на прибуток в сумі 197124 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня.

Рішенням Державної податкової служби України від 08.08.2022 №8711/6/99-00-06-01-03-06 "Про результати розгляду скарги", податкові повідомлення-рішення від 07.10.2021р. №2 та №2 залишено без змін, а скарга позивача без задоволення.

Ухвалюючи вказані податкові повідомлення-рішення, відповідач виходив з того, що в ході податкової перевірки показників рядка 03 Декларацій "Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України було встановлено заниження різниці, на яку збільшуються фінансовий результат у сумі 27 985 500,00 грн. у тому числі: за 2018 рік у сумі 27 190 000,00 грн., за 2020 рік у сумі 795 500 грн., а саме Рядок 2.1.3 Сума витрат від списання дебіторської заборгованості понад суму резерву сумнівних боргів. Відповідач вказав, що позивач списав суму дебіторської заборгованості до складу інших оперативних витрат щодо фізичної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за договором про переведення боргу, проте при цьому він не уклав договори про забезпечення виконання зобовязання з повернення коштів позичальнику, що передбачено главою 49 ЦК України, вказані фізичні особи не є платоспроможними, не мають належного прибутку.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що, враховуючи п.п.139.2.1 п.139.2 ст.139 ПК України, необхідно збільшити фінансовий результат на суму витрат від списання дебіторської заборгованості понад суми резерву сумнівних боргів, а оскільки резерв сумнівних боргів не формувався - на всю суму списання дебіторської заборгованості, а саме за 2018 рік - 27 190 000 грн., за 2020 рік - 795 500 грн.

Проте суд з такими доводами та висновками відповідача не погоджується та зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та їх розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (далі - П(С)БО 11 «Зобов`язання»).

Відповідно до п.4 П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Згідно з п. 10 П(С)БО 11 «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Згідно з п. 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання» зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашанню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Відповідно до п. 6 П(С)БО 11 «Зобов`язання» з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Згідно з п. 7 П(С)БО 11 «Зобов`язання» до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Згідно з п. 8 П(С)БО 11 «Зобов`язання» зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.

Таким чином, дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №640/4003/19.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Кейфил" та ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 07.06.2017 №0706/К, згідно з яким ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" надає одержувачу у користування на поворотній основі грошові кошти. Одержувач допомоги зобов`язується повернути фінансову допомогу у повному обсязі не пізніше 07.06.2018. На виконання умов договору ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" у липні - серпні 2017 року перераховано грошові кошти на адресу ТОВ "Кейфил" у сумі 18 970 000 грн.

В подальшому, 07.06.2018р. було укладено договори про переведення боргу з громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: договір про переведення боргу від 01.09.2017 № 01/09-КІ, відповідно до якою ТОВ "Кейфил" (Первісний боржник) переводить на громадянку України ОСОБА_1 борг у сумі 9 485 000 грн., який виник на підставі Основного договору. ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" ("Кредитор") не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником. Новий боржник здійснює в термін до 01.09.2020 розрахунок з кредитором на суму 9485000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора.

Також в подальшому ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" було укладено договори з ТОВ "Планета-Комфорт", а саме: договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018р. №2612/2018/8, відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає об`єкт договору від 01.09.2017 №01/09-КІ на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на у мовах, що існували на момент підписання договору, а також ті права, які вимикатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 5 442 500 грн.

Також судовим розглядом встановлено, що між ТОВ "ДЖОНДИР" та позивачем було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 07.06.2017 №0206/ДЖ, згідно з яким ТОВ ВД "Центр фінансової інформації" надає одержувачу у користування на поворотній основі грошові кошти, а лдержувач допомоги зобов`язується повернути фінансову допомогу у повному обсязі не пізніше 07.06.2018. На виконання умов договору ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" в червні 2017 року перераховано грошові кошти на адресу ТОВ "Джондир" у сумі 7 055 000 грн.

В подальшому, 07.06.2018р. було укладено договори про переведення боргу з фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 а саме: договір про переведення боргу від 01.12.2017р. №01/12-ДЖІ, відповідно до якого ТОВ "Джондир" (первісний боржник) переводить на ОСОБА_1 боргу у сумі 3 977 500 грн., який виник на підставі основного договору. ТОВ ВД "Центр фінансової інформації (кредитор) не заперечу проти зміни первісного боржника новим боржником. Новий боржник здійснює в термін до 01.12.2020 розрахунок з кредитором на суму 3 977 500 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора. В подальшому ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" було укладено договори з ТОВ "Планета-Комфорт" (37998142), а саме: договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/11 відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1 ) відступає об`єкт договору від № 01/12-ДЖ1 (далі - Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 2 282 300 грн., та договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/5. відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1 ) відступає об`єкт договору від №01/12-ДЖ (надалі - Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 1 267 200 грн.

Між ТОВ "Икс Терминал" та ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 02.06.2017р. №0206/ИТ, згідно умов якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" надає одержувачу у користування на поворотній основі грошові кошти, а одержувач зобов`язується повернути фінансову допомогу у повному обсязі не пізніше 02.06.2018. На виконання умов договору ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" в червні 2017 року перераховано грошові кошти на адресу TOB "Икс Терминал" у сумі 29 400 000 грн. В подальшому, ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" було укладено договори про переведення боргу з фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: договір про переведення боргу від 24.06.2017 № 24/06-ИТ1, відповідно до якого ТОВ "Икс Терминал" (первісний боржник") переводить на громадянку України ОСОБА_1 боргу сумі 14 700 000 грн. який виник на підставі основного договору. ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" ("Кредитор") не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником. Новий боржник здійснює в термін до 24.06.2020 розрахунок з кредитором на суму 14 700 000 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора. В подальшому, ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" укладено договори з ТОВ "Планета-Комфорт", а саме: договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/10, відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає об`єкт договору від 24.06.2017 №24/06-ИТ1 (надалі - Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 8 434 500 грн.. та договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/4, відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає об`єкт договору від 24.06.20l7 №24/06-ИТ (надалі - зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання договору, а також ії права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 8 379 000 грн. ПДВ не передбачено. Сплата ціни договору здійснюється Стороною 2 не пізніше 26.12.2019.

Між ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" та ТОВ "Магнит-плюс" було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 02.06.2017р. №0206/МП, згідно з яким ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" надає одержувачу у користування на поворотній основі грошові кошти, а одержувач допомоги зобов`язується повернути фінансову допомогу у повному обсязі не пізніше 02.06.2018. На виконання умов договору ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" у червні-липні 2017 року перераховано грошові кошти на адресу ТОВ "Магніт-Плюс" у сумі 3 337 000 грн. В подальшому було укладено договори про переведення боргу з фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: договір про переведення боргу віл 02.04.2018 №02/04-МП1, відповідно до якого ТОВ "Магнит-Плюс" ("Первісний боржник") переводить на ОСОБА_1 боргу сумі 1 668 500 грн., який виник на підставі Основного договору, та договір про переведення боргу від 02.04.2018 № 02/04-МП, відповідно до якого ТОВ "Магнит-Плюс" ("Первісний боржник") переводить на ОСОБА_2 борг у сумі 1 668 500 грн., який виник на підставі Основного договору.

В подальшому ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" укладено договори з ТОВ "Планета-Комфорт", а саме: договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018р. №2612/2018/9, відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає Об`єкт договору від 02.04.2018 №02/ 04-МП1 (надалі-Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання Договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 657 300 грн., та договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/3, відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає об`єкт договору від 02.04.2018 №02/04-МП (надалі - Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання Договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна Об`єкту договору визначена сторонами в сумі 951 050 грн.

Між ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" та ТОВ "Кронос-плюс" було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 02.06.2017р. №0206/КП, згідно з яким ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" надає одержувачу у користування на поворотній основі грошові кошти, а одержувач допомоги зобов`язується повернути фінансову допомогу у повному обсязі не пізніше 02.06.2018р. На виконання умов договору ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" в липні 2017 року перераховано грошові кошти на адресу ТОВ "Кронос-Плюс" у сумі 3 624 500 грн.

В подальшому було укладені договори про переведення боргу з фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: договір про переведення боргу від 01.03.2018р. № 01/03-КПМ, відповідно до якого ТОВ "Кронос-Плюс" ("Первісний боржник") переводить на ОСОБА_1 ("Повий боржник") борг у сумі 1 812 250 грн., який виник на підставі Основного договору. ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" ("Кредитор") не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником. Новий боржник здійснює в термін до 01.03.2025 розрахунок з кредитором на суму 1 812 250 гри шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора, та договір про переведення боргу від 01.03.2018 №01/03-КПЖ, відповідно до якого ТОВ "Кронос-Плюс" ("Первісний боржник") переводить на ОСОБА_2 борг у сумі 1 812 250 грн., який виник на підставі основного договору.

В подальшому позивачем було укладено договори з ТОВ "Планета-Комфорт", а саме: договір про відступлення права вимоги від 20.01.2018 №2612/2018/3, відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає суб`єкт договору від 01.03.2018 №01/03-КПМ (надалі - Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на у мовах, що існувати на момент підписання договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна Об`єкту договору визначена сторонами в сумі 1 016 750 грн. та договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/6, відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає Об`єкт договору від 01.03.2018 №01/03-КПЖ (надалі - Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Строни 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна Об`єкту договору визначена сторонами в сумі 1 033 000 грн.

Між позивачем та ТОВ "Стеллар-плюс" було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги від 12.07.2017 №1207/СП, згідно з яким ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" надає Одержувачу у користування на поворотній основі грошові кошти, а Одержувач допомоги зобов`язується повернути фінансову допомогу у повному обсязі не пізніше 12.07.2018. На виконання умов договору TОB "ВД "Центр фінансової інформації" у липні 2017 року перераховано грошові кошти на адресу ТОВ "Стеллар-Плюс" у загальній сумі 2 030 000 грн. В подальшому було укладено договори про переведення боргу з фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: договір про переведення боргу від 01.05.2018 №01/05-СП1, відповідно до якого ТОВ "Стеллар Плюс" ("Первісний боржник") переводить на громадянку України ОСОБА_3 борг у сумі 1 015 000 грн., який виник на підставі основного договору. В подальшому ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" було укладено договори з ТОВ "Планета-Комфорт", а саме: договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/7 відповідно до якого ТОВ "ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона І) відступає об`єкт договору від 01.05.2018 №01/05-СП (надалі - Зобов`язання) на користь ТОВ "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому. Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 582 400 грн., та договір про відступлення права вимоги від 26.12.2018 №2612/2018/1, відповідно до якого ТОВ ВД "Центр фінансової інформації" (Сторона 1) відступає об`єкт договору від 01.05.2018 №01/05-СП (надалі - Зобов`язання) на користь TOB "Планета-Комфорт" (Сторона 2). До Сторони 2 переходять права Сторони 1 у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент підписання договору, а також ті права, які виникатимуть із зобов`язаннями у майбутньому . Ціна об`єкту договору визначена сторонами в сумі 578 550 грн.

Уклавши відповідні договори про відступлення права вимоги позивач (первісний кредитор) отримав від ТОВ "Планета-Комфорт" грошові кошти за придбане право вимоги.

Судом встановлено, що довгострокові зобов`язання позивача за вищеозначеними договорами не передбачали нарахування відсотків.

У той же час, лише після внесення змін наказом Міністерства фінансів України від 16.09.2019 №379 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України з бухгалтерського обліку» відповідний пункт П(С)БО 11 було викладено в редакції, згідно якої фактично всі довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю, а не лише ті довгострокові зобов`язання, які передбачають нарахування відсотків.

З огляду на вищевикладене суд доходить висновку про те, що такі зобов`язання в бухгалтерському обліку платника відображаються за сумою погашення, а не за їх теперішньою вартістю, а відтак висновки контролюючого органу щодо порушення позивачем п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в частині заниження доходу від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення заборгованості (на дату балансу), є помилковими та не підтвердженими нормами чинного законодавства.

Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 640/6920/19 у подібних правовідносинах.

Суд також звертає увагу на те, що П(С)БО 13 «Фінансові інструменти» не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

До того ж, оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органи, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно та, як наслідок, здійснювати відповідний розрахунок.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 160/11301/19.

На додаток до викладеного слід також зауважити, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, тоді як така методологія визначена Міжнародними стандартами фінансової звітності. Однак, слід враховувати, що частиною третьою статті 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності. Тобто, позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики, про що було зазначено у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №160/6203/20.

Щодо посилань контролюючого органу щодо дебіторської заборгованості громадянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка не підпадає під визначення безнадійної заборгованості, посилання на обов`язок позивача укласти відповідно до глави 49 ЦК України договори про забезпечення виконання зобов`язання, суд вважає їх необґрунтованими. При цьому суд вказує, що при здійсненні контролюючим органом податкової перевірки ним фактично фінансовий стан фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не вивчався, а до відома бралися лише відомості з баз даних щодо отримання ними доходу, глава 49 ЦК України, яка визначає забезпечення виконання зобов`язань не приписує їх обов`язкове застосування у спірних відносинах. Відтак стверджувати про відсутність переслідування мети належного здійснення господарської діяльності при укладанні з ними договорів та подальшому відображенні відповідних сум у бухгалтерському обліку для цілей оподаткування неможливо.

За приписами п.75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до п.п.77.1,77.4 ст.77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному статтею 42цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Зі змісту наведених норм встановлено, що предметом документальної планової виїзної перевірки є саме своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів.

Таким чином, контролюючий орган, провівши в межах визначеного ст.75 ПК України предмету, документальну планову виїзну перевірку, встановив факт заниження податку на прибуток, тобто об`єктивну сторону податкового правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Натомість, інші ознаки такого правопорушення, зокрема суб`єктивна сторона - вина, яка в силу ст.124 ПК України повинна виражатись у формі умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, відповідачем встановлені не були, оскільки предмет дослідження документальної планової виїзної перевірки не надає такої можливості.

Згідно з п. 112.7 ст. 112 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Таким чином, відповідальність за скоєння податкового правопорушення настає лише у разі коли контролюючий орган доведе, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але не вчиняв певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме на контролюючий орган покладено обов`язок доведення, що платник податку умисно не сплатив податки своєчасно, при цьому має бути доведено, що платник податку удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог. Відповідачем таких доводів, які б були підтверджені належними доказами, суду не представлено.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що господарські операції позивача з його контрагентами мали реальний характер, відсутність у діях контрагентів порушень податкового законодавства та, як наслідок, безпідставність висновків контролюючого органу викладених в акті перевірки, який слугував підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даній справі відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не доведено, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначені чинним законодавством України.

Суд зазначає, що вимога п.1 ст.6 Конвенції з захисту прав людини щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн., суд зазначає таке.

23.12.2022р. позивачем до суду подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача, відповідно до якої він просив стягнути з ГУ ДПС у Харківській області на користь позивача витрати на правову допомогу в цій справі в розмірі 10 000,00 грн. Заперечень щодо заяви або заяви про зменшення суми витрат на правничу допомогу відповідачем до суду не подавалося.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було укладено договір №б/н від 17.01.2022р. про надання правової допомоги з адвокатським бюро "ХОМЕНКО ТА ПАРТНЕРИ" в особі керуючого Хоменка Є.О., яким видано Ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВІ номер 1108481. Факт надання адвокатом послуг позивачу підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт за Договором про надання правової допомоги №б/н від 17.01.2022р., в якому зазначено перелік наданих послуг: складання процесуальних документів по справі, у тому числі: позовна заява - 5 000 грн., відповідь на відзив - 2 000,00 грн., представництво інтересів клієнта у судовому засіданні (кількість - 2) - 3 000 грн. Платіжним дорученням №91 від 20.12.2022р. підтверджено сплату клієнтом гонорару на виконання умов договору у сумі 10 000,00 грн.

В зв`язку з наведеним суд зазначає, що відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 200/9888/19-а Верховний Суд виклав висновок щодо застосування статей 134, 139 КАС України в контексті ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що відповідно до частини шостої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19, від 30 червня 2022 року у справі №640/1175/20, від 11серпня 2022 року у справі №300/2050/19.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги відсутність клопотань (заяв) відповідача про неспівмірність понесених позивачем витрат при розгляді справи, а також про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд не вправі оцінювати відповідність розміру заявлених витрат критеріям, що передбачені у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Таким чином, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що ними підтверджено надання позивачеві та сплату ним витрат з правничої допомоги в розмірі 10 000 грн., а відтак ці витрати мають бути відшкодовані на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Центр фінансової інформації" (вул.Чайковська, буд.5/7/9, кв.1, м.Харків, 61024, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 07.10.2021р.:

№2 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства у розмірі 5001908 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1223550 грн.;

№2 про зменшення суми від`ємного значення у розмірі 197124 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавничий дім "Центр фінансової інформації" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 24810,00 грн. (двадцять чотири тисячі вісімсот десять гривень), 00 коп., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 30.01.2023р.

Головуючий суддя Д.В. Григоров