Справа № 160/15606/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій з урахуванням її уточнень, просить:
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Полтавській області зарахувати період його роботи з 03.08.1992 р. по 31.01.1997 р. до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Полтавській області призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 25.09.2021 р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.160 КАС України.
Ухвалою суду від 21.10.2022 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та залучено до участі у справі у якості другого відповідача - Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 07.11.2022 року продовжено Головному управлінню ПФУ в Полтавській області строк для подання відзиву на позову заяву.
До суду 09.11.2022 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву. В даному відзиві зокрема зазначено, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника протягом повного робочого дня за відповідною професією за результатами атестації умов праці.
22.11.2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначалося, що жодних доказів або пояснень щодо відсутності підстав зараховувати період роботи на підприємстві до його пільгового стажу відповідачем-1 надано не було. Крім того, відповідачем-1 не доведено вжиття заходів, передбачених п.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, при визначенні пільгового стажу позивача. Так як пенсійний орган повинен використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися, чого відповідачем вчинено не було. Позивач зазначає, що для підтвердження періодів роботи за Списком №2 ним були надані всі необхідні документи, видані за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Весь період з 03.08.1992 р. по 02.07.2001 р. він фактично працював на роботах з шкідливими умовами праці електрогазозварювальником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні до та після приєднання Радгоспу-комбінату «Нивотрудівський» до КДГМК «Криворіжсталь» на правах сільськогосподарського цеху «Нивотрудівський». Виходячи з викладеного, позивач просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Ухвалою суду від 02.12.2022 року залучено до участі у даній справі у якості третього відповідача Головне управління ПФУ в Одеській області.
Ухвалою суду від 23.12.2022 року продовжено Головному управління ПФУ в Дніпропетровській області строк для подання відзиву на позову заяву.
Роз`яснено, що підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з архівними довідками про періоди роботи від 18.04.2022 р. №С-153-2022, від 17.12.2021 р. №С-910-911-2021 здійснюється у відокремленому від заяви позивача від 05.05.2022 р. процесуальному порядку з наданням документів, визначених Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим Постановою правління ПФУ від 10.11.2006 р. №18-1. Також відповідачем-3 зазначено про необґрунтованість вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним з обсягом виконаних робіт. Таким чином, вимога щодо компенсації витрат на правову допомогу також є безпідставною.
До суду 27.12.2022 року від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що згідно з підпунктом 5 пункту 2.1 розділу 2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви про призначення пенсії подаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах: 1) довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана підприємством, установою, організацією відповідно до пункту 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника» пільговий стаж підтверджується комісією з підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2016 року; 2) документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» від 01.08.1992 року №442 (для зарахування до стажу, що дає право на при значення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року). Проте, зазначені документи за період роботи з 03.08.1992 р. по 31.01.1997 р. позивачем для підтвердження пільгового стажу надані не були. За вказаних обставин, відповідач-2 просить також суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Разом з тим, відповідач-2 заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу та вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження обставин щодо понесення стороною у справі судових витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На думку відповідача-2 відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
31.01.2023 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів щодо компенсації витрат на правову допомогу.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві та у відповіді на відзив, позицію відповідачів, викладену у відзивах на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 23.12.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 подав в електронній формі заяву №428 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Позивачем разом з заявою були подані наступні документи: трудова книжка серії НОМЕР_1 ; диплом про навчання № НОМЕР_2 від 09.07.1987 р.; довідка про проходження військової служби №313 від 11.11.2021 р.; довідка про підтвердження факту роботи №423 від 24.02.2014 р., видану архівним відділом Виконкому Криворізької міської ради; довідка про підтвердження факту роботи №218 від 14.03.2014 р., видана архівним відділом КЗ "АРТА"; довідка про заробітну плату №С-910-911-2021 від 17.12.2021 р., видана архівним фондом "Апостолівське ремонтно-транспортне підприємство"; довідка про заробітну плату №811-15/1-1122 та №811-15/1-1123 від 17.12.2021 року, видані ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг"; довідка про підтвердження пільгового стажу №1451-1052 від 13.12.2021 р., видана ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг".
05.05.2022 року позивач вдруге звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Даним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить - 32 роки 06 місяців 02 дні, пільговий стаж - 04 роки 05 місяців. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: згідно з архівними довідками про періоди роботи у ліквідованих підприємствах, від 18.04.2022 р. №С- 153-2022, від 17.12.2021 р. №С-910-911-2021, оскільки відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, видані на підставі первинних документів. Якщо підприємство, на якому працював заявник на пільговій роботі, ліквідовані без визначення правонаступника, підтвердження періодів роботи здійснюється Комісіями при Головних управліннях Пенсійного фонду України. До страхового стажу зараховано всі періоди. Визначено дату з якої позивач матиме право на пенсійну виплату - 25.09.2029 року.
23.06.2022 року комісією при Головному управлінням ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №7 про результати розгляду заяви.
Так, вказаним рішенням підтверджено період роботи позивачу з 22.07.1987 року по 28.11.1988 року, з 23.01.1989 року по 31.07.1992 року, для зарахування до пільгового стажу за Списком №2.
Відповідно до Форми РС-право страховий стаж позивача складає 32 роки 08 місяців 29 днів, пільговий страж за Списком № 2 9 років 9 місяців 20 днів.
Аналізуючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-ІV).
Згідно з ст.1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.
Таким чином, право звернення позивача з заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку, при наявності стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, залежить від 3-х умов; 1) досягнення віку, встановленого п.2 ч.2 статті 114 Закону №1058-ІV; 2) наявність стажу робити з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці не менше половини такого стажу, тобто не менше 12 років 6 місяців; 3) наявність страхового стажу не менше 30 років.
Пунктом 3 постанови КМУ від 12.08.1993 року з №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п.20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Так, на підтвердження періоду роботи з 03.08.1992 р. по 31.01.1997 р. позивачем було надано наступні документи:
- трудову книжку серії НОМЕР_1 від 23.07.1984 року;
- архівну довідка ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №483640 від 10.12.2021 року;
- довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13.12.2001 року №1451-1952.
- довідку про перейменування підприємства, виданою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»;
- довідку про заробіток для обчислення пенсії №811-15/1-1122 від 17.12.2021 року за період з серпня 1997 року по червень 2000 року;
- довідку про заробіток для обчислення пенсії №811-15/1-1122 від 17.12.2021 року за період з серпня 1997 року по липень 1997 року;
- витяг з наказу №417 від 20.03.2000 року «Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці на комбінаті».
Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 23.07.1984 року має наступні записи у спірний період:
- запис №12: 03.08.1992 року «Принят по переводу в цех воспроизводства газоэлектросварщиком 5 р.» Наказ №53 від 03.08.1992 року в Радгосп-комбінат ім.60 Радянської України;
- запис №13: 01.02.1997 року «С-з-комбинат «Нивотрудовской» реорганизован путем присоединения КРРМК «Криворожсталь» на правах сельхозцеха «Нивотрудовской». Наказ №218 Кабінету Міністрів України від 09.12.1996 року.
Архівною довідкою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №483640 від 10.12.2021 року підтверджено, що ОСОБА_2 прийнятий 03.08.1992 року у «совхоз-комбинат им.60 летия Советской Украины, электрогазовщик, 5 разряда, цех воспроизводства». Наказ №53 від 03.08.1992 р. Переведений: 03.07.2001 р. «агропромышленный комплекс, слесарь-ремонтник, 5 разряда». Розпорядження №22 від 02.07.2001 року.
Відповідно до довідки про заробіток для обчислення пенсії, виданої ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №811-15/1-1122 від 17.12.2021 р. підтверджується, що заробітна плата позивачу нараховувалась, в тому числі, з серпня 1992 р. по липень 1997 р.
Згідно з Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. №383, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92. 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Таким чином, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати з 20.03.1995 р. по 20.03.2000 р. зараховується на підставі наказу №417 від 20.03.2000 р.
Стосовно відсутності атестації робочого місця позивача за період його роботи 03.08.1992 року по 19.03.2015 року, суд зазначає таке.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою КМУ від 01.08.1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
У постанові Велика Палата Верховного Суду наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Тобто, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду з 03.08.1992 р. по 31.01.1997 р.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідач-1 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 частини другої ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за Списком №2, суд зазначає таке.
Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе лише зобов`язати відповідача-2 розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 23.12.2021 р., з урахування висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви позивачу слід відмовити.
Такий спосіб захисту прав позивача матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, аніж досліджені та спростовані судом у ході розгляду справи.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Відповідно до частин 1, 3 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, позивачем на підтвердження витрат у розмірі 1 500 грн. на правову допомогу надано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги №04/22 від 14.01.2022 р.; копію додаткової угоди №2 від 01.09.2022 р. до договору про надання правової допомоги №04/22 від 14.01.2022 р.; рахунок; акт приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2022 р.; квитанція від 28.09.2021 р. на суму 1 500 грн.
Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 27.09.2022 р. позивач прийняв надані виконавцем послуги з написання, оформлення та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за додатковою угодою №2 від 01.09.2022 року до основного договору про надання правової допомоги у сумі 1 500 грн.
Згідно з п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. №23-рп/2009 у справі №1-23/2009, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.
Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з постановою від 03 жовтня 2019 р. Об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гічайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. є співмірними зі складністю справи та наданих адвокатом обсягом робіт (наданих послуг).
Враховуючи, викладене, суд доходить висновку, що сплачені позивачем витрати на правову допомогу підлягають поверненню в сумі 1 500 грн.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 992,40 грн.
Проте, враховуючи, що позовну заяву задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі в розмірі 496,20 грн. (992,40 грн. : 2) та витрати на правову допомогу в розмірі 1 500 грн., що разом складає 1 996,20 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд, -
Позовну заяву - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 03.08.1992 р. по 31.01.1997 р. до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 23.12.2021 р., з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма