Справа № 380/6284/22
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6284/22 пров. № А/857/14550/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (головуючий суддя Гулкевич І.З., м. Львів) по справі за адміністративним позовом Kowal Edward Josef до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Kowal Edward Josef звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №322215 від 09.11.2021 в розмірі 34 000,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки № 322215 від 09.11.2021 про застосування до Kowal Edward Josef адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на користь Kowal Edward Josef судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) оскаржила його в апеляційному порядку, та просить таке скасувати і прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до пункту першого Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (зі змінами) (надалі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (надалі - Порядок № 1567) визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пункту третього Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері організації та діяльності автомобільного транспорту є Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ПІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон України «Про автомобільний транспорт»).

Стаття 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абзацом першим частиною 5 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати дозвіл України.

При цьому, апелянт зазначає, що згідно з пунктом першим статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польщі про міжнародні автомобільні перевезення (надалі - Угода), за винятком перевезень, зазначених у статті 7, перевезення вантажів, перерахованих у статті 5, можуть здійснюватися тільки на підставі дозволів, попередньо виданих компетентним органом країни, де зареєстрований транспортний засіб, від імені відповідного компетентного органу другої Договірної Сторони.

Відповідно до пункту першого статті 13 Угоди, перевізники однієї з Договірних Сторін, як і екіпажі транспортних засобів, під час перебування на території другої Договірної Сторони повинні обов`язково дотримуватись законів та правил, що діють на цій території, особливо стосовно правил перевезень та дорожнього руху.

Статтею першою Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що дозвіл на здійснення міжнародних перевезень автомобільним транспортом - документ, що видається уповноваженими органами Договірних Сторін міжнародним автомобільним перевізникам для в`їзду, транзитного проїзду через територію Договірних Сторін, а також здійснення інших видів перевезень, передбачених законодавством.

Згідно із пунктом 1.3 Порядку оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 20.08.2004 № 757 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України 19.04.2013 № 239), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2004 року за № 1075/9674 (надалі - Порядок № 757) перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом територією іноземних держав або транзитом через їхні території здійснюється автомобільними перевізниками згідно з вимогами міжнародних договорів України та на підставі належним чином оформлених відповідних дозволів, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Керуючись пунктом 3.2 Порядку № 757 у дозволі для перевезення вантажів зазначаються найменування (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) автомобільного перевізника та його місцезнаходження (місце проживання), відомості щодо автомобільних транспортних засобів (номерні знаки, вантажопідйомність, повна маса), маршруту руху із зазначенням країн відправлення та призначення, а також країн прямування автомобільного транспортного засобу, вантажу (вага, загальна кількість), видів дозволів, які бажає отримати автомобільний перевізник, та пункт видачі дозволів.

Апелянт зазначає, що всупереч вищенаведеній нормі у дозволі АН № 586720, окрім маси вантажу зазначений незрозумілий вислів «рові». Дана вписка не передбачена умовами видачі дозволу і може бути прирівняна до його недійсності, за наявності допису, що не передбачений Додатком 1 до Порядку № 757.

Судом першої інстанції не досліджено належним чином той факт, що внесення неналежних даних до дозволу АН № 586720 у п. 4.3 в тій чи іншій мірі змінює юридичну сутність останнього та ставить під сумнів офіційність такого документа.

Зазначення у дозволі вантажу (ваги, загальної кількості) є обов`язковим реквізитом останнього. У п. 4.3 дозволу АН № 586720 вказана маса вантажу при в`їзді - 15,200, а після «/» незрозумілою мовою вписано певну фразу, хоча у випадку належного оформлення після «/» необхідно було зазначити « 0» або ж «-», що свідчило б про відсутність вантажу.

З огляду на зазначене, відсутні підстави стверджувати, що відповідний дозвіл був належним чином оформлений з огляду на наявність неналежних відомостей у п. 4.3 відповідного дозволу.

Як наслідок, позивачем порушено вимогу абзацу другого частини 5 статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», щодо наявності у перевізника дозволу України.

Актом № 310582 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.11.2021, зокрема встановлено, таке:

«Направлення на перевірку 08.11.2021 № 011536.

Під час перевірки виявлено порушення статті 53 Закону України « Про автомобільний транспорт», а саме, при здійсненні міжнародних перевезень, в наявному дозволі України серії АН№ 586720, що дійсний до 31.01.2022 в графі 4.3 маса вантажу зазначена незрозумілою мовою .

У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: абзац шостий частина перша виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону.

Пояснення водія про причини порушення: водій з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився».

При цьому, апелянт вказує, що пункт 4.2 Порядку № 757 передбачає, що автомобільний перевізник забезпечує: наявність всіх дозвільних документів, передбачених законами України або міжнародними договорами України з питань міжнародних перевезень, на виконання конкретного перевезення при здійсненні документального контролю за дотриманням автомобільними перевізниками законодавства України щодо міжнародних автомобільних перевезень.

Згідно з частиною першою статті 218 ГК України підставою господарсько- правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною 2 названої статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Апелянт вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки посадові особи Західного міжрегіонального управління Укратрансбезпеки діяли у відповідності до Закону України «Про автомобільний транспорт» та інших нормативно-правових актів, на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваної постанови.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.11.2021 посадовими особами Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проводилась перевірка транспортного засобу автомобіля марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , після проведеної якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №310582 від 09.11.2021. Позивач від підписання вказаного акта та пояснень відмовився.

У вказаному акті перевірки зафіксовано виявлене порушення ст. 53.3 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: «при здійсненні міжнародних перевезень в дозволі дійсному до 31.01.2022 АН №586720 в графі 4.3 маса вантажу зазначена незрозумілою мовою».

Вказані обставини стали підставою для прийняття відповідачем постанови №322215 від 09.11.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу, у якій відповідач констатував порушення позивачем положень ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», тобто здійснення міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Відповідно до пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України №196-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» від 03.03.2020 встановлено, що територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам, що утворюються.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок №1567.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку № 1567.

Відповідно до частини 5 ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» при виконанні міжнародних перевезень вантажів нерезиденти України повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Також, у цій спірній ситуації судом першої інстанції враховано, що відповідно до ст. 5 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польщі про міжнародні автомобільні перевезення від 18.05.1992 перевізники кожної з Договірних Сторін можуть здійснювати перевезення вантажів, а також рухатися порожніми транспортними засобами: а) між пунктом, розташованим на території однієї з Договірних Сторін, і пунктом, розташованим на території другої Договірної Сторони; б) транзитом через територію другої Договірної Сторони.

Перевізники однієї з Договірних Сторін мають право завантажуватися у зворотному напрямку на території другої Договірної Сторони.

Відповідно до ст. 6 цієї Угоди за винятком перевезень, зазначених у статті 7, перевезення вантажів, перерахованих у статті 5, можуть здійснюватися тільки на підставі дозволів, попередньо виданих компетентним органом країни, де зареєстрований транспортний засіб, від імені відповідного компетентного органу другої Договірної Сторони. Компетентні органи Договірних Сторін взаємно обмінюються дозволами, зазначеними у пункті 1 цієї статті.

Відповідно до ст. 8 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польщі про міжнародні автомобільні перевезення дозволи на здійснення перевезень вантажів видаються в межах квот, які встановлюються кожного року компетентними органами Договірних Сторін на основі паритету. Категорії дозволів, умови та способи їх використання будуть визначені у Виконавчому протоколі до Угоди.

Додатком 1 до Порядку оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, затвердженого наказом Міністерства транспорту України 20.08.2004 №757 (далі - Порядок №757), визначені особливі умови використання виданого дозволу, зокрема: цей дозвіл є чинним для в`їзду (ввезення) та руху територією України вантажного автомобільного транспортного засобу, який зареєстровано в іноземній державі; цей дозвіл не дає права на здійснення перевезення між населеними пунктами України; при в`їзді (ввезенні) та русі територією України оригінал бланка дозволу повинен бути на борту автомобільного транспортного засобу і надаватись для здійснення контролю компетентним органам України разом з документами на вантаж та документами на автомобільний транспортний засіб; цей дозвіл може використовуватись тільки автомобільним перевізником, зазначеним у пункті 2 цього дозволу, і не повинен передаватись іншій особі; цей дозвіл вважається недійсним і не дає права на в`їзд (ввезення) та рух територією України за наявності в ньому виправлень або ознак механічного пошкодження; власник цього дозволу зобов`язаний дотримуватись положень чинного законодавства про автомобільний транспорт та вимог міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Відповідно до п. 1.3 Порядку №757 перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом територією іноземних держав або транзитом через їхні території здійснюється автомобільними перевізниками згідно з вимогами міжнародних договорів України та на підставі належним чином оформлених відповідних дозволів, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

У примітці до Додатку 1 до Порядку №757 вказано, що усі пункти цього дозволу, крім позначених (*), заповнюються автомобільним перевізником.

Як з`ясовано судом першої інстанції, під час перевірки водій- Kowal Edward Josef транспортного засобу Mercedes-Benz, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом реєстраційний номер НОМЕР_2 надав дозвіл НОМЕР_3 (термін дії до 31.01.2022), відповідно до якого транспортний засіб рухався по маршруту «Краковець-Луцьк-Львів». Відповідно до п.4.3 дозволу маса вантажу напівпричіпа зазначена 15.200.

Згідно постанови Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу позивачем допущено порушення: «виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, передбачених ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», за що передбачена відповідальність ч.1 абз.6 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Суд першої інстанції вірно зауважив, що у оскаржуваній постанові не зазначено, які саме документи, визначені ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» були відсутні у Kowal Edward Josef на момент проведення перевірки, відтак підставно залишив поза увагою доводи відповідача, що у дозволі АН №586720 в графі 4.3 маса вантажу зазначена незрозумілою мовою, оскільки з такого можна встановити, що маса напівпричіпу становить 15,200 тон.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року по справі № 380/6284/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін