Справа № 320/10348/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року Справа №320/10348/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зазимської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Зазимської сільської ради (далі відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Зазимської сільської ради щодо не надання повної та достовірної публічної інформації на запит 21.02.2022, вх. №23 в частині відмови у наданні текстових та графічних матеріалів до Детального плану території земельної ділянки обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області в межах Зазимської сільської ради;

- зобов`язати Зазимську сільську раду надати в повному обсязі належним чином завірені текстові та графічні матеріали до Детального плану території земельної ділянки обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області в межах Зазимської сільської ради відповідно з інформаційним запитом №23 від 21.02.2022 в термін п`ять днів з дня набрання рішенням законної сили;

- зобов`язати Зазимську сільську раду надати копію запиту №23 від 21.02.2022 з відбитком штампа із зазначенням найменування розпорядника інформації, дати надходження запиту та вхідного номера в термін п`ять днів з дня набрання рішенням законної сили.

- стягнути з відповідача витрати на правничу досудову допомогу в сумі 6000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала про те, що відповідачем порушено ст.ст. 5, 20, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» №2939, відповідно, розпорядником інформації не було надано повної та достовірної інформації на запит від 21.02.2022, чим порушено право позивача на доступ до публічної інформації, зокрема, несвоєчасно надано відповідь на запит, не надано запитувані та належним чином завірені текстові та графічні матеріали до Детального плану території земельної ділянки обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області в межах Зазимської сільської ради, що свідчить про бездіяльність. Також, позивач зазначила, що просила на запиті (копії) проставити відбиток штампа із зазначенням розпорядника інформації, дати надходження запиту та вхідного номера і направити його запитувачу разом із запитуваними документами та отримала 24.05.2022 повідомлення, копію Протоколу громадських слухань з обговорення детального плану території обмеженого вул. Центральною, Набережною та Патріотичною в с. Пухівка Броварського району Київської області з усіма додатками та посилання за текстовими та графічними матеріалами на відповідний хмарний сервіс, що не вважає надання розпорядником інформації повної, точної та достовірної на отриманий запит на яку вона має право згідно ст. 40 Конституції України. Просить суд позов задовольнити та стягнути витрачені 6000,00 грн. кошти на оплату досудової правничої допомоги згідно Договору, до якої не входить гонорар та оплата адвокату за відвідування судових засідань. Остаточний розрахунок на правничу допомогу та всі підтверджуючі документи позивач має намір надати після понесення відповідних витрат, згідно із чинним законодавством.

14.11.2022, ухвалою суду дана позовна заява була відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 169 КАС України залишена без руху у зв`язку із невідповідністю останньої ч. 5 ст. 160 КАС України та визначено позивачу порядок та строк усунення недоліків позовної заяви.

29.11.2022 позивачем недоліки позовної заяви повністю усунуто.

01.12.2022, ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду було запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву із належним обґрунтуванням своєї правової позиції щодо заявлених позовних вимог та наданням усіх наявних доказів та матеріалів відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Також, роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 162 КАС України до відзиву мають бути додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи та у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Ухвала суду від 01.12.2022 отримана відповідачем засобами електронного зв`язку 01.12.2022, що підтверджується наявною у справі довідкою.

Відповідач, у своїх листах до суду від 12.12.2022 та від 23.12.2022 звертався із проханням надіслати позовну заяву та додані до неї матеріали у сканованому вигляді на офіційну електронну адресу Зазимської сільради для підготування відзиву по справі.

Судом було надіслано позовну заяву та копії матеріалів до відповідача, належним чином, що підтверджується наявним у справі супровідним листом від 22.12.2022 №320/10384/22/13754/22 та довідками від 22.12.2022.

На час вирішення справи судом, від відповідача відзиву на позовну заяву не надійшло, заяв клопотань з даного приводу до суду не надходило.

За ч. 5 та ч. 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження та за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами по справі, судом встановлено наступне.

21.02.2022 ОСОБА_1 звернулась до Зазимської сільської ради із інформаційним запитом щодо надання інформації та належним чином завірені документи:

- протокол громадських слухань, які відбулися 18.02.2022 щодо розгляду розробленого проекту детального плану території площею 35.8653 га обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області в межах Зазимсьвої сільської ради з усіма додатками;

- належним чином завірені текстові та графічні матеріали до Детального плану території земельної ділянки площею 35.8653 га обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області в межах Зазимської сільської ради;

- проставити на запиті відбиток штампа із зазначенням розпорядника інформації, дати надходження запиту та вхідного номера і направити його запитувачу разом із запитуваними документами.

Також, у запиті вказано про те, що у разі, якщо запитувана інформація містить великий обсяг документів, позивач просила здійснити сканування, а не копіювання документів та надіслати їх на вказану електронну адресу.

Окрім цього, посилаючись на п. 8 Примірного порядку складання та подання запитів на інформацію, затвердженого постановою № 583, на запиті (копії) ОСОБА_1 просила проставити відбиток штампа із зазначенням найменування розпорядника інформації, дати надходження та вхідного номера, направити дану копію позивачу разом із відповіддю на запит.

Вказаний запит відповідачем було зареєстровано за №23.

Позивач, 24.05.2022 отримала від Зазимської сільської ради листа №23/02-41 від 19.05.2022 «Про розгляд запиту», в якому вказано про те, що у зв`язку із введенням на території України указом Президента України №64/2022 воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в якому вказано про тимчасові обмеження Конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, та тимчасові обмеження прав та законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Відповідно, серед інших, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснювали свою діяльність спрямовану на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідачем у даному листі також вказано, що більшість працівників апарату в силу зазначених обставин та в цілях безпеки були змушені покинути територію Зазимської сільської територіальної громади, деякі виїхали за межі території України, відповідно, неможливо було вчасно та належним чином опрацювати звернення, запити та надавати відповіді у передбачений законодавством термін.

В межах своєї компетенції, Зазимська сільська рада розглянула запит №23 та надала копію Протоколу громадських слухань з обговорення детального плану території обмеженого вул. Центральна, вул. Набережна, вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області із усіма додатками.

Щодо надання запитуваних копій графічних та текстових матеріалів ДПТ повідомила позивача про те, що запитувана інформація містить великий обсяг документів та не може бути надіслана стандартними поштовими клієнтами, тому надано доступ до запитуваних матеріалів за посиланням на відповідний хмарний сервіс (адреса за посиланням вказана у листі).

Отримавши Протокол громадських слухань із додатками, зокрема, вказаний лист Зазимської сільської ради «Про розгляд запиту» від 19.05.2022, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом порушених прав із посиланням на ст. 40 Конституції України щодо права на надіслання запиту та отримання належної відповіді, та інші норми діючого законодавства щодо доступу до публічної інформації, вказуючи на наявність обставин бездіяльності відповідача із не надання належної, своєчасної та повної відповіді на запит.

Таким чином, предметом розгляду справи є лист від 19.05.2022 Зазимської сільської ради «Про розгляд запиту» ОСОБА_1 від 21.02.2022 за №23, який позивач вважає надісланий з порушенням норм діючого законодавства щодо доступу до публічної інформації, не повним та таким, що повністю не виконаний, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність в діях розпорядника інформації бездіяльності по відношенню до отриманого запиту позивача від 21.02.2022 з дотриманням положень ст. 2 КАС України.

Відповідно до норм процесуального законодавства вбачається, що частинами 2, 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, враховуючи з`ясовані обставини по справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII (у відповідній реакції), інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Приписами ст. 5 Закону України «Про інформацію» передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію», право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (у відповідній редакції) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено перелік суб`єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації якими є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

За ч. 3 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Згідно ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею 20 Закону України «Про інформацію» встановлено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі №800/369/17 зазначила, що право на доступ особи до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а і право на своєчасність її отримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, особа має право звернутись до розпорядника публічної інформації з письмовим запитом про надання доступну до публічної інформації, який має бути розглянути протягом п`яти днів з дня надходження до розпорядника публічної інформації відповідного запиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях і знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль, то така інформація відповідає критеріям «відображеності та задокументованості» і є публічною. Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти.

Згідно з матеріалами справи запит позивача стосувався інформації громадських слухань, які відбулись 18.02.2022 щодо розгляду розробленого проекту детального плану території площею 35.8653 га обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка з усіма матеріалами та саме надання графічних та текстових матеріалів ДПТ земельної ділянки площею 35.8653 га, зокрема, надання сканкопій відповідних документів із надісланням їх на електронну адресу в разі великого обсягу останніх.

В даній справі позивач наполягає на бездіяльності відповідача щодо своєчасного розгляду запиту, не надання повної, достовірної інформації на запит в частині не надання графічних та текстових матеріалів ДПТ.

З огляду на вищезазначене, відповідач згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відноситься до розпорядників публічної інформації, оскільки Зазимська сільська рада є головним розпорядником земель територіальної громади, а тому ненадання такої інформації є незаконною.

При цьому, в такому випадку, не може бути обмежено доступ і до копій відповідних документів.

В даній справі суд враховує, що сам відповідач не заперечує у своєму листі від 19.05.2022 № 23/02-41 щодо несвоєчасної наданої відповіді на запит та посилається на введений в країні військовий стан та Закон України «Про правовий режим воєнного стану».

Суд враховує обставини введення в країні воєнного стану згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", яким було постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (п.1), який й досі триває та продовжений Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Також, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, саме вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (п.3), та суд зазначає, що вказаним Законом № 389-VIII перебачено можливість такого обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, а не обмеження відповідно застосовано та, зокрема даним законом не передбачено обмеження визначено ст. 40 Конституції України права особи направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Також щодо таких обмежень не містить в собі і Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Таким чином, судом встановлено обов`язок відповідача виконувати чинне законодавство щодо надання своєчасної публічної інформації у визначений законодавством строк.

В наступному суд зазначає, що згідно ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Згідно ст. 10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення.

Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов:

1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";

2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних";

3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом;

4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом.

Створення та забезпечення функціонування єдиного державного веб-порталу відкритих даних здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері електронного урядування.

З листа відповідача «Про розгляд запиту» вбачається, що стосовно запитуваних ОСОБА_1 копій графічних та текстових матеріалів детального плану спірної території, через те, що вона містить великий обсяг документів та не може бути надіслана поштовими клієнтами, надано доступ до хмарного сервісу із зазначенням на відповідне посилання.

Суд враховує, що позивач у своєму запиті від 21.02.2022 просила в разі, якщо запитувана інформація містить великий обсяг документів, здійснити сканування, а не копіювання документів та надіслати їх на її електронну адресу.

Виходячи з встановлених обставин, суд зазначає, що відповідачем не виконано запит позивача належним чином, оскільки посилання на хмарний сервіс не є належним виконанням запитуваної інформації, враховуючи що детальний план земельної ділянки щодо якої просила ОСОБА_1 надати інформацію є публічна інформація у формі відкритих даних та у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, відповідно на запит особи мала бути оброблена доступними електронними засобами та за наявності великого обсягу такої інформації надіслана на електронну адресу позивача.

В даній справі відповідач не надав до суду належного обґрунтування своєї щодо відсилання позивача на хмарний сервіс за запитуваною інформацією, окрім цього суд враховує, що вказана запитувана інформація позивачем може містити досить великий обсяг матеріалів, та в запиті позивача від 21.02.2022 було передбачено в разі великого обсягу інформації надіслати таку на електронну адресу запитувача, з чого слідує належне опрацювання запиту та виконання вимог останнього вразі законності та обґрунтованості вимог особи зазначених у запиті.

Відповідач у справі не вказав про те, що запитувана інформація має статус обмеженого доступу, чи запит не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», з чого слідує належне виконання розпорядником інформації отриманого запиту у відповідності до положень чинного законодавства.

В частині щодо зазначені позивачем у запиті проставлення на копії останнього відбиток штампу із зазначеннями розпорядника інформації, дати надходження та вхідної, надіслання останнього на адресу особи запитувача разом із рештою запитуваних матеріалів, із посилання на п. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації" та Указу Президента України від 5 травня 2011 р. № 547 "Питання забезпечення органами виконавчої влади доступу до публічної інформації" Кабінет Міністрів України виніс постанову від 25 травня 2011 р. № 583 Питання виконання Закону України "Про доступ до публічної інформації" в Секретаріаті Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади, якою затверджено Примірний порядок складання та подання запитів на інформацію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України та в п. 8 зазначено, що на вимогу запитувача на першому аркуші копії запиту проставляється відбиток штампа із зазначенням найменування розпорядника інформації, дати надходження та вхідного номера запиту. Така копія повертається запитувачу.

Відповідно, суд вважає обґрунтованою запитуваною інформацію щодо повернення їй копії запиту із проставленням відбитку штампу, зазначенням розпорядника інформації, дати надходження та номеру вхідної, за відсутності доводів на спростування такого права позивача з боку відповідача, судом встановлено не виконання запиту ОСОБА_1 в даній частині.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного та вище встановленого судом, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано ОСОБА_1 повної, достовірної та своєчасної відповіді на запит від 21.02.2022, що є бездіяльністю суб`єкта розпорядника публічної інформації, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зокрема, щодо заявленої позивачем вимоги про зобов`язання відповідача надати публічну інформацію згідно запиту від 21.02.2022 протягом п`яти днів, суд вважає що така є належним способом захисту порушеного її права на доступ до публічної інформації, та також підлягає задоволенню судом, як і вимога щодо виконання п. 8 постанови КМУ №583 щодо відбитку штампу на копії запиту, зазначення розпорядника інформації, вхідної та дати, оскільки для надання запитуваної інформації позивачем виконано всі умови, визначені законодавством, і надання інформації не передбачає права розпорядника інформації діяти на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідно судом встановлено бездіяльність відповідача як розпорядника інформації, надання неповної та несвоєчасної відповіді на запит позивача, а така бездіяльність не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, позивачем підтверджено бездіяльність розпорядника інформації, відповідач не скористався правом на спростування тверджень позивача в позовній заяві належними та достатніми доказами з дотриманням норм ст. 77 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

За наслідками вирішення справи, суд також зазначає, що за правилами ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В даній справі відсутні підстави для вирішення питання щодо судових витрат за подання позовної заяви до суду у зв`язку із обставинами звільнення позивача від такої сплати за п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України про судовий збір».

Позивач в позовній заяві зазначила про прохання сягнути на її користь понесені нею витрати на правову досудову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та вирішуючи дане питання суд зазначає, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ст. 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог ч. 5 ст. 134 КАС України щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 р. (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 р. (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі East/WestAllianceLimited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії, заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Згідно ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем до позовної заяви надано Договір №08а/22 від 24.10.2022 про надання правничої допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Трепільченко О.В..

Згідно п. 2.1 Договору №08а/22 виконавець, а саме адвокат, здійснює забезпечення правової допомоги замовнику ( ОСОБА_1 ) шляхом: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу у всіх судових інстанціях, до повного вирішення спору; складання позовних заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру та підписувати їх від імені ОСОБА_1 ; захисту прав, свобод і законних інтересів- надання правової допомоги під час розгляду цивільних та адміністративних справ в суді; представництво інтересів у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, обов`язковість яких надана Верховною радою України, використовуючи всі передбачені законодавством повноваження надані адвокату (представнику). Строк таких послуг визначено з дати укладання Договору, о закінчення його, дострокового припинення чи розірвання (п. 2.2 Договору №08а/22).

Зокрема, в розділі 5 Договору №08а/22 визначено порядок та умови оплати послуг адвоката за Договором, які здійснюються згідно із Додатками, які являються невід`ємною частиною Договору та іншими документами на підтвердження витрат (п. 5.1 Договору №08а/22).

Згідно п. 5.2 Договору №08а/22 за домовленістю Сторін визначено розцінки на послуги, та за одну годину роботи адвоката (надання усних та письмових консультацій, складання процесуальних документів заяв, клопотань, відзивів, письмових пояснень, відповіді на відзив, письмових заперечень) визначено у сумі 1000,00 грн.

За домовленістю Сторін визначено фіксовану суму послуг адвоката у сумі 5000,00 грн., яка не може бути змінена Сторонами (п. 5.3 Договору №08а/22).

Оплата здійснюється упродовж п`яти днів за виставленим рахунком, в якому зазначаються вчинені дії та час витрачений адвокатом (п. 5.5 Договору №08а/22).

Сторонами можуть бути укладені додаткові угоди, зміни або додатки до цього Договору про сплату адвокату коштів за правничу допомогу та виплату гонорару (п. 5.6 Договору №08а/22).

Способи оплати можуть бути поетапними або одноразовими, о узгоджується Сторонами Договору після закінчення розгляду справи та ухвалення рішення в суді першої (апеляційної чи касаційної за потреби) інстанції та зазначається у Додатка до цього Договору (п. 5.8 Договору №08а/22).

Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами (п. 9.1 Договору №08а/22).

Відповідно вказаний Договорі підписаний Сторонами.

До справи надано свідоцтво адвоката №61 від 15.10.1993 та посвідчення адвоката №547.

Згідно наданого до справи Додатку № 1 від 24.10.2022 до Договору №08а/22 про надання правничої допомоги від 24.10.2022 (розрахунок судових витрат Клієнта), визначено спосіб оплати отриманих послуг та розмір такої послуги, зокрема, зазначено, що сума досудових витрат позивача на правничу допомогу складає 6000,00 грн. Також сторони додатково домовились, що випалата адвокату коштів за правничу допомогу буде здійснена в термін п`яти робочих днів після ухвалення рішення Київським окружним адміністративним судом та при позитивному вирішенні справи в суді на користь ОСОБА_1 .

Даний Додаток №1 підписаний Сторонами.

Таким чином, згідно Договору №08а/22 та Додатку №1 до вказаного Договору укладеного між адвокатом та позивачем визначено види послуг, які надаються адвокатом клієнту, строки, порядок оплати отриманих клієнтом послуг, зокрема визначено досудові витрати позивача на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн., які ОСОБА_1 має сплатити в термін п`ять робочих днів після ухвалення рішення суду на її користь.

Відповідно, вказані Договір №08а/22 та Додаток №1 до нього не передбачають попередньої оплати за отримані послуги адвоката.

Суд зазначає, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд враховує висновки Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 813/481/18, щодо питання та обставини узгодження між сторонами сплати гонорару адвокату після ухвалення судом рішення у визначений відповідний сторонами строк, відповідно на момент винесення рішення судом наявні обставини як витрати досудової правничої допомоги та правничої допомоги, які позивач понесе у майбутньому та яка підлягає відшкодуванню незалежно від фактично сплаченого позивачем гонорару адвокату.

Також, суд враховує висновки Верховного Суду від 27.07.2022у справі № 686/28627/18 щодо відшкодування витрат на послуги адвоката незалежно від того чи оплачені вони стороною до моменту заявлення вимоги про її відшкодування, чи будуть оплачені у майбутньому.

Враховуючи вищезазначене, вбачається, що до витрат на правничу допомогу можливо віднести витрати на досудову правничу допомогу, що є відповідним гонораром адвоката за надання консультації, інформації, роз`яснень з правових питань, підготовкою процесуальних документів, що не потребує такого детального опису та розрахунку витраченого адвокатом часу на надання клієнту, з наявною обставиною погодження вказаної суми досудових витрат на правничу допомогу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана сума гонорару адвоката у вигляді досудової правничої допомоги у розмірі 6000,00 грн. визначена у Додатку №1 від 24.10.2022, не залежно від того чи сплачена така сума гонорару на момент винесення рішення у справі, та оскільки така узгоджена Сторонами Договору, не містить сумнівів у співмірності таких витрат до предмету спору, враховуючи також відсутність позиції відповідача щодо співмірності таких заявлених позивачем витрат, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем досудові витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.

Остаточний розрахунок на правничу допомогу та всі підтверджуючі документи позивач має намір надати після понесення відповідних витрат, згідно із чинним законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Зазимської сільської ради щодо не надання ОСОБА_1 своєчасної, повної та достовірної публічної інформації на запит 21.02.2022 за вх. №23 в частині відмови у наданні текстових та графічних матеріалів до Детального плану території земельної ділянки обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області в межах Зазимської сільської ради та надання копії запиту №23 від 21.02.2022 із відбитком штампа із зазначенням найменування розпорядника інформації, дати надходження запиту та вхідного номера.

Зобов`язати Зазимську сільську раду надати в повному обсязі належним чином завірені текстові та графічні матеріали до Детального плану території земельної ділянки обмеженої вул. Центральна, вул. Набережна та вул. Патріотична в с. Пухівка Броварського району Київської області в межах Зазимської сільської ради відповідно з інформаційним запитом №23 від 21.02.2022 та надати копію запиту №23 від 21.02.2022 із відбитком штампа із зазначенням найменування розпорядника інформації, дати надходження запиту та вхідного номера в термін п`ять днів з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Зазимської сільської ради () понесені витрати по сплаті досудової правничої допомоги у сумі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.