Справа № 580/3285/22
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3285/22 Головуючий у 1 інстанції: Руденко А.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Черкаської обласної прокуратури щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні;

- стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в сумі 21182,42 гривні;

- стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь затримки виплати належних при звільненні сум з 30.12.2020 року по день проведення фактичного розрахунку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 21 182 гривні 42 копійки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 тисяч гривень з вирахуванням при виплаті податків і зборів, передбачених чинним законодавством України. У решті позовних вимог відмовлено

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що керуючись ч. 1 ст. 117 КЗпП, слід здійснити виплату працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а не з часу його звернення до відповідача із заявою про виплату йому належних сум при відсутності спору про їх розміри. Апелянт наголошує, що його право на отримання компенсаційних виплат у зв`язку з невиплатою мені відповідачем вихідної допомоги при звільненні було порушено відповідачем 30 грудня 2020 року (день звільнення) і тривало до 20.10.2022 (день ухвалення судового рішення).

22 грудня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Черкаської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

27 грудня 2022 року електронною поштою та 11 січня 2023 року засобами поштового зв`язку до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла відповідь на заперечення відповідача на апеляційну скаргу.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 26.10.2005 по 30.12.2020 працював на посаді прокурора Уманської місцевої прокуратури Черкаської області та наказом №710-к від 23.12.2020 був звільнений з посади і органів прокуратури з 30.12.2020 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідація чи реорганізація або скорочення органу прокуратури).

14 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаської обласної прокуратури із заявою щодо виплати вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

Черкаська обласна прокуратура листом №21-172ВИХ-22 від 21.07.2022 повідомила про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо непроведення своєчасного повного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на дату звільнення з посади та з органів прокуратури (30.12.2020 року) не була нарахована та, відповідно, виплачена вихідна допомога при звільненні.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції та рішення суду не оскаржувалося відповідачем, у позивача наявне право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

Водночас, суд першої інстанції вказав, що спір між позивачем та відповідачем з приводу виплати вихідної допомоги при звільненні виник 15.07.2022.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 15.07.2022 по 20.10.2022 (дата винесення рішення суду у справі), всього за 68 робочих днів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, з огляду на наступне.

Так, приписами 117 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні.

Тобто, роботодавець повинен провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, не залежно від обставин, з яких такі суми не були виплачені останньому, а тому, посилання суду першої інстанції на те, що між учасниками спірних правовідносин не існувало спору щодо розміру належних позивачу до виплати сум при звільненні не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на їх безпідставність.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 580/2857/20.

Вищевказане свідчить про те, що період з 31 грудня 2020 року (наступний день після звільнення позивача) по 20 жовтня 2022 року (дата винесення рішення суду першої інстанції у даній справі) - є часом затримки розрахунку при звільненні, та складає 451 робочий день (1 день у 2020 році, 250 днів у 2021 році, та 200 дні у 2022 році, з них, 19 у січні 2022 року, 20 у лютому 2022 року, 22 у березні 2022 року, 20 у квітні 2022 року, 20 у травні 2022 року, 20 у червні 2022 року, 21 у липні 2022 року, 22 у серпні 2022 року, 22 у вересні 2022 року, 14 у жовтні 2022 року).

Слід зауважити, що у пункті 43 постанови від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19 Верховний Суд наголошував на тому, що статтею 117 КЗпП покладено обов`язок стосовно визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з пунктом 1 Порядку №100, цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: вимушеного прогулу, інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно довідки Черкаської обласної прокуратури від 21.07.2022 №21-173вих22, середньоденна заробітна плата позивача за 2 календарних місяці перед звільненням становить 1009,02 грн.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, згідно Порядку №100, становить 455 068,02 грн. (451 х 1009,02).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Із оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції зменшено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуто на користь позивача 5 000 гривень.

Однак, судом першої інстанції не наведено розрахунків, на підставі яких, він дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача саме 5 000,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Як вбачається з Розрахункового листа за грудень 2020 року, ОСОБА_1 при звільненні було виплачено 145 135,74 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач при звільненні позивача зобов`язаний був йому виплатити також вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 21 182,42 грн.

Таким чином, у даній справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 166 318,16 грн., з яких: вихідна допомога при звільненні 21 182,42 грн. (12,73 %) та 145 135,74 грн. виплачених відповідачем (87,27%)

Як було вищезазначено, визначена, відповідно до Порядку №100, сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні становить 455 068,02 грн.

Колегія суддів, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 57 930,15 грн., як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (12,73% від 455 068,02 грн.).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно визначив період затримки відповідачем розрахунку при звільненні, а також, невірно визначив розмір такого середнього заробітку зха час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, а тому, рішення суду підлягає скасуванню в частині з прийняттям в цій частині нового рішення.

Враховуючи вищезазначене, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 (п`ять) тисяч гривень з вирахуванням при виплаті податків і зборів, передбачених чинним законодавством України слід скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Черкаської обласної прокуратури (на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 57 930 грн. 15 коп.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 (п`ять) тисяч гривень з вирахуванням при виплаті податків і зборів, передбачених чинним законодавством України - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Черкаської обласної прокуратури (бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 57 930 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять) грн. 15 коп.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 30.01.2023 р.