Справа № 480/8160/22
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
30 січня 2023 року Справа № 480/8160/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
У провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 11.08.2020 року у зменшеному розмірі;
- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 11.08.2020 року враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 14.12.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/8160/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Після відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 122, 123, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даною позовною заявою, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та надати докази поважності причин пропуску такого строку.
Також у клопотанні позивач зазначає, що про неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист підтверджується також встановленим ст. 256 та 257 Цивільного кодексу трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Розглянувши вказане клопотання позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Чинним процесуальним законодавством визначено, що реалізувати своє право на звернення до суду за захистом порушених прав можливо лише в межах визначеного законом строку.
Відповідно до частини першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином, суд зазначає, що до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.
Однак, 19.07.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.
Зокрема, відповідно до ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022 працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Згідно зі статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001 та від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак, на підставі змін, внесених до статті 233 КЗпП України Законом України №2352-ІХ від 1 липня 2022 року, строк звернення до суду з вимогами про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, слід обчислювати з моменту набрання цим Законом чинності - 19.07.2022, а тому вказаний строк закінчився 20.10.2022.
При цьому позивач з даною позовною заявою звернувся до суду через відділ поштового зв`язку лише 06.12.2022.
Виходячи з тих строків, які встановлені статтею 233 Кодексу законів про працю України, строки звернення до суду з даним адміністративним позовом, є пропущеними, як уже й зазначалося.
Звернувшись до суду з позовною заявою, позивач просить визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 11.08.2020 року у зменшеному розмірі та зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та доплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 11.08.2020 року враховуючи фіксовану суму індексації за березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно частиною першою статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII, з наступними змінами та доповненнями, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Як передбачено частиною першою статті 2 цього ж Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 20.11.2019 у справі №620/1892/19, від 05.02.2020 у справі №825/565/17, індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.
Підсумовуючи викладене, про порушення права щодо нарахування та виплати індексації позивач міг дізнатися з наступного дня після отримання ним непроіндексованого місячного грошового забезпечення.
Зміст наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.08.2020 №322-ОС, який додано позивачем до позовної заяви, вказує на те, що відносини публічної служби у позивача припинились 11.08.2020 і з цього часу грошове забезпечення йому не нараховувалось.
Обґрунтовуючи своє клопотання про поновлення строк позивач зокрема посилається на те, що він відстоював свої права на індексацію грошового забезпечення, на підтвердження чого надав копію рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 № 480/4798/22.
Водночас суд зазначає, що у справі №480/4798/22 ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якій просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року у зменшеному розмірі; зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ НОМЕР_3 ) нарахувати та доплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з врахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
При цьому рішення у вказаній справі жодним чином не впливає на справу, оскільки у справі №480/4798/22 та №480/8160/22 розглядаються різні періоди проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Так, зокрема, вказані постанови Верховного Суду були ухвалені у справах, в яких вивчалося питання щодо неможливості залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку.
Водночас, у справі що розглядається позивачу була надана можливість заявити клопотання про поновлення строку звернення до суду, у зв`язку з чим, ухвалою суду від 10.01.2023 позовну заяву було залишено без руху.
Також, в обгрунтування клопотанні про поновлення строку позивач зазначає про неможливість обмеження шестимісячним строком обов`язку України як держави забезпечити реалізацію громадянином України свого конституційного право на соціальний захист, що на його думку підтверджується встановленим ст. 256 та 257 Цивільного кодексу трирічним строком позовної давності, який означає строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Разом з цим суд зазначає, що з 19.07.2022 Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" введена норма щодо застосування строків звернення до суду з вимогами щодо заробітної плати.
Як вже зазначалось вище, у зв`язку із набранням чинності 19.07.2022 таких змін, до вимог про стягнення оплати праці почали застосовуватись строки звернення за судовим захистом. Прикінцеві та перехідні положення не містять жодних застережень щодо застосування цього закону, а тому він застосовується за загальними правилами дії у часі, у просторі та на коло осіб.
Застосування цієї норми здійснюється судом в момент розгляду питання про дотримання строку звернення. Ця норма є процесуальною. А відповідно суд повинен застосовувати ту процесуальну норму, яка є чинною на момент вчинення відповідної процесуальної дії.
Тому до правовідносин позивача, що склалися з приводу нарахування індексації на його грошове утримання, суд застосовує чинну процесуальну норму, що діє з 19.07.2022.
Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що на учасників справи покладається обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку для звернення з позовом до суду.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позову до суду здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права для звернення до суду з позовною заявою.
При цьому позивачем не було надано до суду жодних доказів неможливості подання даної позовної заяви до суду протягом трьох місяців з дня внесення змін до КЗпП України.
Суд, розглянувши доводи поданого позивачем клопотання про поновлення строку звернення до суду, оцінивши надані в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду докази, вважає наведені позивачем причини не поважними.
Відтак, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до Сумського окружного адміністративного суду з даним позовом в установлені діючим на час звернення позивача до суду строки.
Враховуючи положення частини 1 статті 121 КАС України, а також не надання позивачем належних доказів поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску позивачем такого строку.
Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладені вище обставини, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Керуючись ст. ст. 240, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя О.М. Кунець