Справа № 380/17330/22
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Дрогобицький МВВС, відповідач) з такими вимогами:

- скасувати постанову заступника начальника Дрогобицького міськрайонного відділу виконавчої служби Західного територіального управління Міністерства юстиції м. Львів від 04.02.2021 про відкриття виконавчого провадження № 64360830 щодо виконання постанови головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 50168579 від 10.02.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дрогобицького міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчого збору в сумі 105119,83 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.11.2022 з веб-сайту «Єдиний реєстр боржників» позивач довідався, що є боржником у виконавчому провадженні №64360830, що перебуває на виконанні у Дрогобицькому МВВС про стягнення виконавчого збору. Про вказане виконавче провадження позивачу йому відомо не було, оскільки він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження. За наслідками ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №64360830 позивач довідався, що постановою заступника начальника відділу від 31.12.2021 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач постанову від 04.02.2021 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови головного державного виконавця №50168579 від 10.02.2017 про стягнення виконавчого збору в сумі 105119,83 грн. вважає протиправною. Виконавчий документ, за яким відкрито виконавче провадження втупив в силу 10.02.2017, і відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» останнім днем строку на пред`явлення такого документа є 10.05.2017. Позивач вважає постанову від 04.02.2021 протиправною, оскільки станом на день її прийняття сплив строк, протягом якого вищевказаний виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання.

Ухвалою судді від 07.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач позову не визнав. 20.12.2022 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №79510). Відповідач зазначив, що у Дрогобицькому МВВСРВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області (після реорганізації Дрогобицькому МРВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало на виконанні виконавче провадження АСВП № 50168579 з виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0 на загальну суму 1051198,29 грн. 11.02.2016 стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» вперше пред`явлено виконавчий документ до примусового виконання, а 12.02.2016 державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50168579, якою надано боржнику строк для добровільного виконання до 19.02.2016 та попереджено про примусове виконання зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій при невиконанні рішення в наданий строк. 10.02.2017 в межах виконавчого провадження АСВП №50168579 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 105119,83 грн., а також постанову про звернення стягнення на доходи (пенсію) боржника. 03.02.2021 до відділу ДВС надійшла заява стягувача АТ «УкрСиббанк» про повернення без виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду №442/4990/14-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. За виконавчим провадженням ВП №50168579 постановою державного виконавця від 03.02.2021 повернуто виконавчий документ стягувачу, відповідно строк три місяці для пред`явлення виконавчого документа від 10.02.2017 щодо стягнення виконавчого збору починається з 03.02.2021 та триває три місяці. У даному випадку державним виконавцем 04.02.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64360830 щодо виконання виконавчого документа №50168579, у зв`язку з цим відповідний строк відповідачем не пропущено. Відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними, а заявлені вимоги такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що у Дрогобицькому МВВС перебувало на виконанні виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 на загальну суму 1051198,29 грн.

11.02.2016 стягувачем ПАТ «УкрСиббанк» вперше пред`явлено виконавчий документ до примусового виконання, а 12.02.2016 державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50168579, якою надано боржнику строк для добровільного виконання до 19.02.2016 та попереджено про примусове виконання зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій при невиконанні рішення в наданий строк.

10.02.2017 у межах виконавчого провадження АСВП №50168579 головним державним виконавцем Дрогобицького МВВС Кушнір Світланою Тадеївною винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 105199,83 грн.

03.02.2021 заступником начальника Дрогобицького МВВС Кушнір Світланою Тадеївною прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №50168579 за заявою стягувача АТ «УкрСиббанк».

04.02.2021 заступником начальника відділу Дрогобицького МВВС Кушнір Світланою Тадеївною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64360830 з виконання постанови ВП №50168579, виданої 10.02.2017 про стягнення з ОСОБА_1 залишку виконавчого збору у сумі 100822,74 грн.

Вважаючи таку постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64360830 з виконання постанови ВП №50168579, виданої 10.02.2017 про стягнення з ОСОБА_1 залишку виконавчого збору у сумі 100822,74 грн., позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, серед іншого, перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 05.10.2016 умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 28 Закону № 606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 Закону № 606-XIV розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Водночас, 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною 4 ст. 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у розмінні положень Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Відтак, аналізуючи положення ст. ст. 26, 45 Закону № 1404-VIII слід дійти висновку, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача.

Винятком з цього правила є випадки, передбачені ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII, зокрема, повернення виконавчого документа стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У такому випадку виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує на загальних підставах в окремому виконавчому провадженні, у тому числі з урахуванням вимог щодо строку пред`явлення такого виконавчого документа до виконання.

Таким чином, якщо стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) достатньо для задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, але недостатньо для сплати виконавчого збору, його стягнення продовжується на загальних підставах, а вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору необхідно перевіряти, зокрема, чи не пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону № 606-XIV та ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Беручи до уваги те, що за правилами Закону № 606-XIV та Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору приймається одночасно з початком примусового виконання рішення і виконується за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача в межах основного виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору від 10.02.2017 ВП №50168579 є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття.

Отже, строк її пред`явлення до виконання був неодноразово перерваний (як свідчать матеріали справи), у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту прийняття державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у межах якого вона виконувалася (була пред`явлена до виконання).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 826/7708/17.

Відтак, строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 10.02.2017 ВП 50168579 не закінчився через його переривання.

Разом із тим, вирішуючи цей спір, суд вважає зазначити таке.

Із матеріалів справи встановлено, що у Дрогобицькому МРВ ДВС Головного ТУЮ у Львівській області перебувало на виконанні виконавче провадження № 50168579 з виконання виконавчого листа № 442/4990/14-ц, виданого 15.01.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 на загальну суму 1051198,29 грн.

Тобто позивач є солідарним боржником разом із ОСОБА_2 , а загальна сума боргу становить 1051198,29 грн.

Як вже було зазначено вище, чинна редакція ч. 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Проте 10.02.2017 в межах виконавчого провадження ВП №50168579 державним виконавцем винесена постанова про стягнення з ОСОБА_1 одноособово виконавчого збору в сумі 105119,83 грн., тобто 10% від фактичної суми стягнення.

03.02.2021 до Дрогобицького МВВС надійшла заява стягувача -АТ "УкрСиббанк" про повернення без виконання виконавчого листа Дрогобицького міськрайонного суду №442/4990/14-ц, в результаті чого, постановою державного виконавця від 03.02.2021 ВП №50168579 повернуто виконавчий документ стягувачу із зазначенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання 02.02.2024.

Варто відмітити, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій.

Натомість алгоритм дій виконавців під час вчинення виконавчих дій передбачений Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до Законів № 1403-VIII та № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень та рішення інших органів (посадових осіб), які відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог зазначених законів, та такі, що не можуть їх відзначити, в тому числі встановити нові вимоги, які прямо не передбачені Законами, на виконання яких Інструкція затверджена.

Положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону N 1404-VIII відповідають нормі абзацу 10 пункту 8 розділу III Інструкції.

У цьому пункті 21 розділу III Інструкції встановлено, що в постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результат виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувача, а також наслідки. закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першої статті 40 Закону. Після закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає в матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначається підстава завершення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа за посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягненого виконавчого збору або сума стягненої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результат виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робиться відповідна відмітка щодо залишку нестягнутої суми та суми стягненого виконавчого збору.

Відтак законодавець, передбачивши зазначення дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на використання стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу III Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягується за наявності підстави та в порядку, визначеному у статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 543 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, солідарний обов`язок боржників за основним зобов`язанням породжує їх солідарне зобов`язання й за іншими платежами, пов`язаними з виконанням основного зобов`язання.

Враховуючи, що солідарним боргом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була сума в 1051198,29 грн., то й виконавчий збір має бути обрахований відповідачем, виходячи з розміру саме цієї суми боргу відносно двох боржників.

Разом з цим, постановою державного виконавця від 10.02.2017 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, у розмірі 105119,83 грн., а постановою від 04.02.2021 відкрито виконавче провадження №64360830 з виконання постанови №50168579 від 10.02.2017 про стягнення з ОСОБА_1 залишку виконавчого збору у сумі 100 22,74 грн.

Суд відмічає, що постанова від 03.02.2021 ВП № 50168579 про повернення виконавчого документу стягувачу не містить інформації про суми, що були фактично стягнуті із солідарних боржників під час виконання рішення суду або відсоток виконаного рішення.

Варто відмітити, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що при стягненні виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувача за його заявою створено умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, постановах Верховного Суду від 22.01.2021 у справі № 400/4023/19 та від 28.12.2021 у справі № 400/4863/20.

Відтак, повернення стягувачу виконавчого листа із зазначенням можливості його повторного подання на виконання без вказівки на відсоток виконання, із одночасним зверненням до стягнення постанови про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору призведе до подвійного його стягнення з цього боржника.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, чи було стягнуто також виконавчий збір з ОСОБА_2 .

Крім того, в оскаржуваній постанові не міститься жодних посилань на необхідність саме солідарного стягнення залишку виконавчого збору з двох боржників.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, постанова про відкриття виконавчого провадження № 64360830 щодо виконання постанови головного державного виконавця Дрогобицького МВВС № 50168579 від 10.02.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дрогобицького міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчого збору в сумі 105119,83 грн., як рішення суб`єкта владних повноважень, не відповідає вимогам та принципам, передбаченим у ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки прийнята необґрунтовано та без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 76 КАС України).

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Звідси, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд,

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову, прийняту заступником начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження № 64360830 щодо виконання постанови № 50168579 від 10.02.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Дрогобицького міськрайонного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області виконавчого збору в сумі 105119,83 грн.

Стягнути з Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (місцезнаходження: 82100, м. Дрогобич, вул. 22 Січня, 43; ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 992 (дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30.01.2023.

Суддя Потабенко В.А.