Справа № 160/19348/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;
- зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача про дострокове розірвання контракту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та надати обгрунтовану письмову відповідь;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами у порядку п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами у порядку п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.10.2022 позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак, станом на момент звернення до суду з указаним позовом жодного рішення по цьому рапорту відповідачем не прийнято. Позивач зазначає, що має законодавчо визначені підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, ураховуючи, що на його утриманні перебуває троє дітей, а також дружина із числа осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. На електронну адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача зазначив, що для подальшого оформлення документів на звільнення позивач має подати рапорт по команді про здачу справ та посади та з цими документами прибути до стройової частини.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що ним подано рапорт у порядку визначеному законодавством разом з усіма необхідними підтверджуючими документами щодо наявності підстав для звільнення зі служби за сімейними обставинами.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 22.03.2022 року по теперішній час.
20.10.2022 позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Метеріали справи не містять жодного рішення за результатами поданого рапорту та фактично ці обставини й слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що Закон України "Про військову службу і військовий обов`язок" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 цього Закону регламентовано поняття військового обов`язку.
Так, згідно частин першої, другої та третьої статті 1 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.
Частиною першою статті 4 Закону України "Про військову службу і військовий обов`язок" встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.
Підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років
Відповідно до п. 233 Положення "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо бездіяльності відповідача при розгляді рапорту про звільнення його із військової служби, суд зауважує про таке.
За наявності передбачених законом підстав звільнення можливо на будь-якому етапі проходження військової служби.
Як видно з вищенаведених положень чинного законодавства, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорт та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах на звільнення з військової служби зазначаються:
1) підстави звільнення з військової служби;
2) думка військовослужбовця щодо бажання/небажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
3) районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.
Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Судом встановлено та фактично не заперечується й самим відповідачем, що останнім, жодного рішення за результатами поданого позивачем рапорту від 20.10.2022 року, не прийнято, що свідчить про допущену ним протиправною бездіяльність з цього приводу.
При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача, що для подальшого оформлення документів на звільнення позивач має подати рапорт по команді про здачу справ та посади та з цими документами прибути до стройової частини, адже ці питання стосуються уже суті порушеного права у рапорті, а не підстав для відмови у його розгляді.
За своєю правовою природою бездіяльність це як пасивна форма поведінки особи, що полягає у невчиненні нею конкретних дій, які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах; так і характеризується свідомим і вольовим актом поведінки особи.
За викладених обставин, позовні вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та зобов`язання розглянути цей рапорт є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У той же час, позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби наразі є передчасними та фактично такими, що звернуті на майбутнє, адже їх вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідач заперечує та/або ставить під сумнів наявність у позивача законодавчо визначених підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Не зазначено таких обставин й у наданих представником відповідача письмових поясненнях.
Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
За приписами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Слід зазначити, що встановлення тих чи інших юридичних фактів не віднесено до завдань адміністративного судочинства. Адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) суб`єктом владних повноважень або їх посадовою особою рішення, дії чи бездіяльність відповідають критеріям, наведеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Оскільки, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення прав позивача у частині наявності підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, суд позбавлений можливості надати оцінку позовним вимогам у цій частині, а тому вони підлягають залишенню без задоволення.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази на підтвердження правомірності дій та докази, долучені в обґрунтування позову, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову відповідно до вищенаведених мотивів.
Розподіл судових витрат не здійснюється, адже позивач був звільнений від їх сплати.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 20.10.2022.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) від 20.10.2022 та повідомити про результати його розгляду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна