Справа № 560/6912/22
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/6912/22
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.
Суддя-доповідач - Боровицький О. А.
30 січня 2023 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Боровицького О. А.
суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 08.10.2021 та від 30.12.2021 №01, щодо відмови у призначенні пенсії за віком.
- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу роботи періоди: період проходження служби в рядах Радянської армії з 10.05.1981 по 10.09.1981; період роботи з 10.08.1983 по 27.11.1983; період навчання (підготовчі курси) з 02.01.1984 по 27.07.1984; період перебування в центі зайнятості з 08.09.2003 по 28.09.2003; період роботи з 23.12.2004 по 08.09.2008; період роботи з 09.09.2008 по 31.03.2010; період роботи з 01.04.2010 по 31.12.2012; період роботи з 10.01.2013 по 17.11.2015; період роботи з 18.11.2015 по 31.08.2018; період роботи з 03.09.2018 по 08.10.2020, провести нарахування і виплату пенсії з 03.10.2021 та врахувати при призначенні пенсії заробітну плату, яку отримував згідно наданих довідок, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 04.10.2021 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
До заяви про призначення пенсії позивач надав трудові книжки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , військовий квиток № НОМЕР_3 , диплом НОМЕР_4 , довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 №34 від 26.11.2021 про період проходження військової служби, довідку Зарічненського місцевого архіву Зарічненської селищної ради № 701 від 11.11.2021 про кількість вихододнів ОСОБА_1 за 1983 в колгоспі ім. Мічуріна, довідку Хмельницького обласного центру зайнятості № 02-02/266 від 22.11.2021 про період перебування на обліку в центрі зайнятості, довідки про заробітну плату за періоди роботи у російській федерації.
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №01 від 08.10.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 04.10.2021 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV (зазначено, що страховий стаж заявника 20 років 4 місяці 28 днів).
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 10.08.1983 по 27.11.1983, оскільки необхідно надати довідку про кількість відпрацьованих трудоднів. Крім того, не зараховано періоди роботи в російській федерації, оскільки відсутня інформація компетентних органів (Пенсійного Фонду, Фіскальної служби) про сплату страхових внесків.
Про вказане рішення позивача повідомлено листом головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.10.2021 №2200-0206-8/57817.
29.12.2021 ОСОБА_1 повторно звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії.
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №01 від 30.12.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 29.12.2021 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-ІV (вказано, що страховий стаж особи становить 23 роки 11 місяців 22 дні).
У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_5 від 23.12.2004, оскільки відсутні дані про підтвердження сплати внесків відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а саме - згідно статті 6 Угоди зарахування до страхового стажу з 01.01.2004 періодів роботи на території Співдружності Незалежних Держав необхідно здійснювати за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність.
Направлено запит №2200-0206-10/55497 від 12.10.2021 головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо підтвердження сплати внесків.
Про це рішення повідомлено позивача листом головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 03.01.2022 №2200-0206-8/219.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Частиною 1 статті 24 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Позивач просить зарахувати до страхового стажу період проходження служби в рядах Радянської армії з 10.05.1981 по 10.09.1981.
Так, згідно трудової книжки, військового квитка та довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.11.2021 №34, позивач проходив військову службу з 10.05.1981 по 19.05.1983.
Однак до страхового стажу зараховано лише період з 10.09.1981 по 19.05.1983.
Статтею 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII зазначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Отже, період проходження військової служби підлягає зарахуванню у повному обсязі.
Таким чином, період з 10.05.1981 по 09.09.1981, який не зараховано до страхового стажу позивача, також підлягає зарахуванню.
Також до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі з 10.08.1983 по 27.11.1983, що мотивовано необхідністю надати довідку про кількість відпрацьованих трудоднів.
Так, відповідно до трудової книжки позивач з 10.08.1983 по 27.11.1983 працював у колгоспі ім. Мічуріна.
Згідно довідки №701 від 11.11.2021, виданої місцевим архівом Зарічненської селищної ради, позивачем за вказаний період роботи в колгоспі ім. Мічуріна вироблено 38 вихододнів. Водночас, зазначено, що записи про встановлений мінімум вихододнів за 1983 рік відсутні.
Статтею 56 Закону України №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Наведені норми свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Основні положення), згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи.
Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Пунктом 13 Основних положень передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Суд зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Водночас, надана позивачем довідка №701 від 11.11.2021 Зарічненського місцевого архіву містить відомості про кількість вироблених позивачем вихододнів, в той час як інформація про встановлений мінімум вихододнів відсутня.
Тому суд вважає, що наявні правові підстави для зарахування до стажу позивача періоду роботи в колгоспі ім. Мічуріна з 10.08.1983 по 27.11.1983.
Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу періоду навчання (підготовчих курсів) з 02.01.1984 по 27.07.1984, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до довідки Національного університету водного господарства та природокористування №364 від 02.11.2021, позивач з 02.01.1984 був зарахований слухачем підготовчого відділення Українського інституту інженерів водного господарства (наказ № 350 від 28.12.1983 м. Ровно). З 01.09.1984 після успішної здачі випускних екзаменів на підготовчому відділенні був зарахований студентом І курсу УІІВГ денної форми навчання (наказ № 260 від 27.07.1984 м. Ровно).
Згідно Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР №573 від 08.10.1969 Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах, підготовчі відділення організовані з метою підвищення рівня загальноосвітньої підготовки та створення необхідних умов для вступу до вищих навчальних закладів.
Відповідно до пункту д) абзацу 3 статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення до стажу роботи також зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Однак у постановах від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а та від 11.05.2022 у справі №445/2374/16-а Верховний Суд вказав, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України Про вищу освіту, а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.
Верховний Суд у постанові від 31 травня 2022 року у справі №369/8584/17 не знайшов підстав для відступу від цього правового висновку (який викладений в аналогічних правовідносинах).
Отже, після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.
Відтак, враховуючи сформовану практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до трудового стажу періоду навчання позивача на підготовчому відділенні.
Отже, у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Щодо періоду перебування позивача в центі зайнятості та одержання допомоги по безробіттю з 08.09.2003 по 28.09.2003, суд зазначає таке.
Записи щодо перебування на обліку у районному центрі зайнятості з 08.09.2003 по 28.09.2003 в трудовій книжці позивача відсутні.
Однак згідно довідки Віньковецької районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості №02-02/266 від 22.11.2021 позивачу:
- 08.09.2003 призначено допомогу по безробіттю відповідно до п.1а. ст.29 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття наказ № НТ0030908 від 08.09.2003;
- 28.09.2003 - припинено допомогу по безробіттю відповідно до п.1з.ст.31 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття наказ №НТ0030929 від 29.09.2003.
Згідно з п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону №1788, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Таким чином, відповідачем протиправно не враховано період одержання допомоги по безробіттю з 08.09.2003 по 28.09.2003. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2022 року у справі №522/3598/16-а.
Суд також враховує, що пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 передбачено, що до 01.01.2010 період одержання допомоги по безробіттю підтверджується на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01.01.2010 - довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Проте неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач не отримував державну допомогу по безробіттю або періоди отримання державної допомоги по безробіттю не відповідають дійсності.
Тому суд вважає за можливе вважати відомості довідки центру зайнятості належною інформацією, яка містить в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення, та задовольнити позовні вимоги у цій частині.
Щодо вимоги позивача зарахувати до страхового стажу періоди роботи в російській федерації з 23.12.2004 по 08.09.2008 у ТОВ Стар Глейзіс; з 09.09.2008 по 31.03.2010 у ТОВ Істстрой; з 01.04.2010 по 31.12.2012 у ТОВ Вестстрой; з 10.01.2013 по 17.11.2015 у ТОВ КВАРТА; з 18.11.2015 по 31.08.2018 у ТОВ Вестстрой; з 03.09.2018 по 08.10.2020 у ТОВ Стройвест - суд звертає увагу на таке.
До страхового стажу не враховано вказані періоди роботи в російській федерації, які містяться у трудовій книжці НОМЕР_6 від 23.12.2004, оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків.
Водночас, позивачем були подані для призначення пенсії довідки вказаних товариств, які містять відомості про заробітну плату та вказівку про сплату страхових внесків в пенсійний фонд російської федерації.
Згідно зі статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 вказаної Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацом 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Аналіз наведеного вище вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Згідно з статтею 2 федерального закону російської федерації від 17.12.2001 №173-ФЗ "Про трудові пенсії в російській федерації", страховий стаж - враховувана при визначенні права на трудову пенсію сумарна тривалість періодів роботи і (або) іншої діяльності, протягом яких сплачувалися страхові внески до пенсійного фонду російської федерації, а також інших періодів, які зараховуються до страхового стажу.
Відповідно до частини першої статті 10 федерального закону російської федерації від 17.12.2001 №173-ФЗ "Про трудові пенсії в російській федерації" до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до пенсійного фонду російської федерації.
Водночас, ухвалою конституційного суду рф від 10.07.2007 №9-П визнано пункт 1 статті 10 федерального закону "Про трудові пенсії в російській федерації" таким, що не відповідає конституції російської федерації у тій мірі, в якій нормативні положення, що містяться в них, у взаємозв`язку з іншими законодавчими розпорядженнями, що регламентують умови призначення та розміри трудових пенсій, - за відсутності в чинному регулюванні достатніх гарантій безперешкодної реалізації пенсійних прав застрахованих осіб, які працювали за трудовим договором та виконали передбачені законом умови для набуття права на трудову пенсію, на випадок несплати або неповної сплати страхувальником (роботодавцем) страхових внесків за певні періоди трудової діяльності цих осіб - дозволяють не включати такі періоди до їх страхового стажу, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, та знижувати при призначенні (перерахунку) трудової пенсії розмір її страхової частини.
Надалі до встановлення федеральним законодавцем відповідного правового регулювання конституційним судом рф встановлено правовий механізм реалізації пенсійних прав зазначеної категорії громадян: право застрахованих осіб, які працювали за трудовим договором, на отримання трудової пенсії з урахуванням трудової діяльності, що передувала призначенню (перерахунку) пенсії, при несплаті або неналежній сплаті їх страхувальниками (роботодавцями) страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації має забезпечуватися державою у порядку виконання за страхувальника обов`язку по перерахуванню пенсійному фонду російської федерації необхідних коштів у користь тих застрахованих осіб, яким призначається трудова пенсія (проводиться її перерахунок), за рахунок коштів федерального бюджету.
Відповідно до ч.2 ст.14 федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації передбачено, що страхувальники зобов`язані своєчасно і в повному обсязі сплачувати страхові внески в пенсійний фонд російської федерації і вести облік, пов`язаний з нарахуванням і сплатою страхових внесків у вказаний фонд.
Отже, як законодавством України, так і законодавством російської федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.
Згідно трудової книжки НОМЕР_6 від 23.12.2004 позивач працював з 23.12.2004 по 08.10.2020 (із незначними перервами) у різних товариствах російській федерації.
Такі записи засвідчені чітким відтиском печатки вказаних товариств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.
Єдиною підставою для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території Російської Федерації слугувала обставина не підтвердження факту сплати страхових внесків за дані періоди роботи до Пенсійного фонду Російської Федерації.
Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
Чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи, набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця. Сам факт офіційного працевлаштування позивача підтверджується записами в трудовій книжці. Будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів рф, у суду немає. Навпаки, такі підтверджуються довідками вказаних товариств.
При цьому ухвалою конституційного суду рф від 10.07.2007 №9-П визнано пункт 1 статті 10 федерального закону "Про трудові пенсії в російській федерації" таким, що не відповідає конституції російської федерації в частині положення, при якому несплата або неповна сплата страхувальником (роботодавцем) страхових внесків за певні періоди трудової діяльності дозволяє не включати такі періоди до страхового стажу особи, що враховується при визначенні права на трудову пенсію.
Відповідач вказує про направлення запиту №2200-0206-10/55497 від 12.10.2021 головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, щодо підтвердження сплати внесків, відповідь на який не отримано.
Внаслідок відсутності офіційного підтвердження державним органом інформації щодо сплати страхових внесків за спірний період позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за періоди роботи на вказаних товариствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, доводи про відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків, як єдиної підстави у відмові призначення пенсії, є протиправними, оскільки покладають на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар.
Крім цього, позивач не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17 та від 01 березня 2021 року по справі № 423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Таким чином, увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території РФ підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Отже, з огляду на наведене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 23.12.2004 по 08.09.2008 у ТОВ Стар Глейзіс; з 09.09.2008 по 31.03.2010 у ТОВ Істстрой; з 01.04.2010 по 31.12.2012 у ТОВ Вестстрой; з 10.01.2013 по 17.11.2015 у ТОВ КВАРТА; з 18.11.2015 по 31.08.2018 у ТОВ Вестстрой; з 03.09.2018 по 08.10.2020 у ТОВ Стройвест.
Щодо вимоги позивача призначити пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.
Загальний страховий стаж позивача, обрахований пенсійним органом, складає 23 роки 11 місяців 22 дні.
З урахуванням періодів роботи, які підлягають зарахуванню, загальний страховий стаж позивача (станом на дати звернення із заявами про призначення пенсії) становить значно більше 28 років, що є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком.
Таким чином, оскаржувані рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) досяг пенсійного віку 02.10.2021, а звернувся з заявою 04.10.2021 (тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку), то пенсія йому має бути призначена з 03.10.2021.
Щодо позовної вимоги в частині провести нарахування і виплату пенсії з 03.10.2021 та врахувати при призначенні пенсії заробітну плату, яку позивач отримував згідно наданих довідок, відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд зазначає таке.
Позивачем разом із заявами про призначення пенсії, а також до матеріалів позову додано довідки про заробітну плату, отриману за періоди роботи у російській федерації.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вказує про направлення запиту від 12.10.2021 щодо підтвердження сплати внесків та про те, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами. У зв`язку з припиненням співробітництва з країною - агресором звертає увагу, що Верховним Судом у постанові від 20.03.2018 у справі № 527/1655/17 зроблено висновок, згідно якого неможливість проведення відповідачем перевірки первинних документів та відсутність доступу до таких документів не пов`язано з волею позивача, однак така обставина не означає, що відповідач має беззаперечно враховувати при призначенні пенсії довідку про заробітну плату, яка не підтверджується жодними документами та містить сумнівні відомості.
Отже, у межах цієї справи спірним є і питання правомірності врахування при призначенні пенсії заробітної плати, яку позивач отримував у російській федерації згідно наданих довідок.
Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що вирішення питання правомірності врахування при призначенні пенсії заробітної плати, яку позивач отримував у російській федерації, сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача.
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно з ч.2-3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.
Отже, Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при призначенні пенсії, а також заробіток за відповідний період, який підлягає включенню при обчисленні пенсії.
Органи Пенсійного фонду України здійснюють нарахування пенсії на підставі наданих їм іншими органами довідок про розмір отриманої особою заробітної плати, і розмір пенсійних виплат залежить від розміру заробітної плати, зазначеної в такій довідці. Відповідальність за внесення тих чи інших складових заробітної плати до довідки про розмір заробітної плати для призначення пенсії покладається на установу, якою видавалась така довідка.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 64 Закону №1058-IV визначено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Отже, дії пенсійного органу стосовно направлення запиту та перевірки інформації, поданої для призначення пенсії, передбачені законодавством та належать до компетенції відповідача. При цьому, спірні довідки видані не офіційним органом влади іноземної держави, а її господарюючим суб`єктом, який знаходиться поза межами юрисдикції відповідних органів України, через що відповідач може мати обґрунтовані сумніви щодо відповідності змісту такої довідки та вживати передбачені законом заходи щодо їх перевірки.
Наявність сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають врахуванню вказаної вище довідки. При цьому виключно встановлення факту подання недостовірних відомостей, а не виникнення сумнівів і проведення перевірки, є підставою для неврахування довідки.
Будь-яких посилань на невідповідність довідок чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідачем не наведено, тому відмова у врахуванні заробітної плати за вказаній в довідках період роботи позивача є неправомірною. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2019 року по справі №348/463/17 та від 13 лютого 2020 року по справі №523/19088/16-а.
При цьому, відповідачем жодним чином не доведено того факту, що вказаними товариствами не здійснювались відповідні відрахування з доходів позивача. Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року по справі №344/1402/14-а.
Отже, факту подання позивачем документів, які містять недостовірні відомості, не встановлено, а період роботи позивача в таких товариствах, зазначений у наданих довідках, узгоджується із записами у трудовій книжці.
Тому у спірному випадку позивач не може бути позбавлений права на обчислення пенсії згідно з вказаними вище довідками через неможливість перевірки її достовірності, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача.
Вказуючи про відсутність підстав для врахування довідок про заробітну плату за час роботи у російській федерації, пенсійний орган не навів жодного обґрунтування - розбіжність даних, невідповідність записам у трудовій книжці, наявність інших доказів, які б спростовували зміст довідок, тощо.
У кожній із наданих відповідачу довідці про заробітну плату (дохід) вказано про заробіток для обчислення пенсії та зазначено про те, що з нарахованих сум здійснено відрахування у пенсійний фонд російської федерації.
Відтак, позивачем вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для призначення пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаній у довідках.
Доводи головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду 30 вересня 2019 року у справі №754/11370/16-а, суд вважає помилковими, оскільки ці справи не є тотожними. У справі №754/11370/16-а судом було встановлено, що розрахункові листи, які позивач надав до пенсійного органу, не засвідчені у встановленому законодавством порядку, не містять даних про особу, що їх завірила, не всі розрахункові листи мають дані про місяць зарплати. Крім того, не всі суми, зазначені у довідці про зарплату, відповідають даним про зарплату у розрахункових листах.
Суд також зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.
Таким чином, під час обчислення пенсії за віком підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи, як це передбачено ч. 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Як наслідок, слід зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити обчислення пенсії з урахуванням довідок про заробітну плату за періоди роботи з 23.12.2004 по 08.10.2020, виданих ТОВ Стар Глейзіс, ТОВ Істстрой, ТОВ Вестстрой, ТОВ КВАРТА, ТОВ Стройвест.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.