Справа № 640/31290/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Київ № 640/31290/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у м. Києві з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" про стягнення податкового боргу у розмірі 628 713,04 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.12.2020 даний позов було залишено без руху у зв"язку з його невідповідністю КАС України, а саме не подано доказів сплати судового збору та запропоновано усунути дані недоліки та подати докази сплати судового збору у розмірі 9 430,70 грн.

25.01.2021 за клопотанням Головного управління ДПС у м. Києві, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва даний позов передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розполіду судової справи між суддями від 24.02.2021 дану справу передано на розгляд судді Головенка О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за відповідачем наявний борг із сплати податків та штрафних санкцій, а податкові органи в силу закону від імені держави здійснюють функції з контролю за своєчасністю, правильністю нарахування та сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів), а також стягнення з платників податків заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами, а тому звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості.

12.05.2021 до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом в відомостями, адреса місцязнаходження: Україна, 07501, Київська обл., смт. Баришівка, вул. Софіївська, буд. 1.

Відповідачем сформовано та подано до позивача податкову декларацію від 17.02.2020 з плати за землю, а саме: за 2020 рік на суму 1 626 370,00 грн.

Також відповідач склав та направив податкову декларацію від 12.03.2020 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 173 430,93 грн.

Станом на 17.11.2020 заборгованість у розмірі 628 713,014 грн відповідачем не погашена, що підтверджується інформацією про наявний борг з податків і зборів.

Позивач зазначаючи, що податкові органи в силу закону від імені держави здійснюють функції з контролю за своєчасністю, правильністю нарахування та сплатою податків і зборів (обов`язкових платежів), а також стягнення з платників податків заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами, а тому звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Згідно з п. 38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 6.1 ст. 6 цього Кодексу податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з приписами пп. 16.1.3 та 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (п. 31.1 ст. 31 ПК України).

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 57.3 ст. 57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Отже, у випадку визначення податкового (грошового) зобов`язання органом ДФС граничним днем сплати буде десятий календарний день, що настає за днем отримання платником відповідного податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

У силу пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 цього Кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 59.5 зазначеної статті, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, самостійно нараховані відповідачем суми податкового зобов`язання, а також грошове зобов`язання, визначене в податковому повідомленні-рішенні, та нарахована пеня, які не було оскаржено в установленому законом порядку, є узгодженим податковим боргом.

Однак, у відзиві на адміністративний позов відповідач звертає увагу, що податкову декларацію від 17.02.2020 з плати за землю, а саме: за 2020 рік на суму 1 626 370,00 грн підписано не уповноваженою особою, з приводу чого суду зазначає наступне.

Судом встановлено, що податкова декларація від 17.02.2020 з плати за землю, а саме: за 2020 рік на суму 1 626 370,00 грн підписана Корнієнком С.В .

Так, досліджуючи подані сторонами докази судом встановлено, що згідно відомостей з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань від 05.05.2021 № 56 станом на 17.02.2020 (подання першої декларації) керівником відповідача є Корнієнко С.В. з 14.02.2020.

Однак, згідно відомостей з витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань від 05.05.2021 № 31 станом 12.03.2020 (подання другої декларації) керівником відповідача є Ляпунов О.Є. з 13.04.2017. При цьому у розділі «Дані про хронологію реєстраційних дій» після здійсненого запису про реєстрацію зміни керівника юридичної особи з Ляпунова О.Є. на Корнієнка С.В. (14.02.2020) внесено запис про скасування зазначеної реєстраційної дії (для виправлення помилок).

Отже, внесені відомості до реєстру про керівника юридичної особи Корнієнка С.В є помилковими і скасованими, а отже належним керівником в зазначений період був згідно з реєстром - Ляпунов О.Є.

Крім того суд звертає увагу на ч. 50.1 ст. 50 ПК України, а саме, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Всупереч зазначеному відповідач не вчинив жодних дій пов`язаних з поданням зазначеної декларації щодо її виправлення чи відкликання, крім того відповідачем не заперечуються правильність розрахунків зазначених у вказаній декларації, а відтак суд приходить до висновку про правомірність нарахуванням податкового боргу у цій частині.

Щодо тверджень відповідача про відчуження 15.02.2020 усього нерухомого майна зазначеного у податковій декларації від 12.03.2020 з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на суму 173 430,93 грн, а відтак неправильного розрахунку податковим органом суми заборгованості, то відповідно суд зазначає наступне.

Відповідач подав податкову звітність з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки щодо 5 об`єктів нерухомого майна, а саме:

об`єкт нерухомого майна площею 3041,50 (відчужено 14.02.2020 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 204679212 від 18.03.2020);

об`єкт нерухомого майна площею 409,00 (відчужено 15.02.2020 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 204679007 від 18.03.2020);

об`єкт нерухомого майна площею 92,00 (знаходиться у власності відповідача, жодних доказів щодо відчуження зазначеної земельної ділянки до суд не надано);

об`єкт нерухомого майна площею 106,00 (відчужено 15.02.2020 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 204679374 від 18.03.2020);

об`єкт нерухомого майна площею 15,70 (знаходиться у власності відповідача відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 204679212 від 18.03.2020).

Відтак, судом встановлено, що частина нерухомого майна все ж знаходиться у власності відповідача і за неї він повинен сплачувати податки, інша частина майна зазначеного у податковій декларація була відчужена 14.02.2020 і 15.02.2020, однак до повноважень суду не входить розрахунок розміру податкового боргу, а тому у даній частині слід відмовити.

Таким чином, загальна сума податкового боргу, що підлягає сплаті відповідачем, становить 542 123,20 грн.

Відповідно до пп. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

На час розгляду справи та винесення рішення по суті заявлених позовних вимог доказів про сплату зазначеної суми відповідачем суду надано не було.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на відсутність доказів, які б свідчили про сплату заявленого боргу або спростували його існування, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia) та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведене, дослідивши і оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Позивачем не надано суду доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональні ресурси" () кошти з рахунків у банках, що обслуговують такого боржника на суму податкового боргу у розмірі - 542 123,20 грн (п`ятсот сорок дві тисячі сто двадцять три гривні 20 коп.) на користь Державного бюджету України.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.