Справа № 320/3804/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року № 320/3804/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі Головне управління ДФС у Київській області), в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 10.05.2019 № Ф-237025-55 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 19762,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана вимога є протиправною, оскільки не містить розрахунку суми заборгованості та надіслана з порушенням строку. Також на думку позивача, податковий орган зобов`язаний був скласти акт перевірки перед формуванням вимоги. Крім того, позивач наголошує, що не міг здійснювати юридично значимих дій, здійснювати підприємницьку діяльність у зв`язку із хронічним психічним захворюванням.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому податковий орган просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю. Відповідач стверджує, що позивач як фізична особа-підприємець зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок незалежно від суми отриманого доходу (прибутку), в розмірі не менше мінімального страхового внеску. Однак, позивач свого обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість (недоїмка) в сумі 19762,95 грн. Обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу, зокрема, якщо платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску. Отже, у зв`язку з наявністю боргу у позивача з єдиного внеску, податковим органом на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виставлено та направлено позивачу оскаржувану вимогу про сплату недоїмки.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.04.2015 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із копією свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_2 позивач у справі ОСОБА_2 змінив прізвище ім`я по батькові на « ОСОБА_1 ».

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 16.07.2019 № вбачається, що 03.04.2019 державним реєстратором внесено запис до розділу: дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, підстава для його внесення щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме дата запису: 03.04.2019; номер запису: 2007421 стан суб`єкта: припинено.

Отже, 03.04.2019 відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Головним управлінням ДФС у Київській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-237025-55 на суму 17008,77 грн, якою органом доходів і зборів повідомлено позивача про наявність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2019 у розмірі 17008,77 грн.

Вищевказана вимога була оскаржена позивачем до Державної фіскальної служби України, за наслідками розгляду якої скарга позивача залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.02.2019 № Ф-237025-55 без змін.

У зв`язку з тим, що заборгованість зі сплати єдиного внеску позивачем не погашена, Головним управлінням ДФС у Київській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-237025-55 на суму 19762,05 грн, якою органом доходів і зборів повідомлено позивача про наявність заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 30.04.2019 у розмірі 19762,05 грн.

Не погоджуючись із даною вимогою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників (абзац 2 частини першої статті 5 Закону № 2464-VІ).

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абзац 7 частини першої статті 5 Закону №2464-VІ).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464- VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (частина п`ята статті 8 Закону № 2664-VI).

Частиною другою статті 9 Закону № 2464 VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно із частиною третьою статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону

Абзацом 3 частини восьмої статті 9 у редакції, яка діяла до 31.12.2017, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, у редакції статті 9 Закону № 2464-VI, яка діє з 01.01.2018 встановлено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності незалежно від отримання доходу від такої діяльності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2664-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону № 2664-VI передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону №2464-VI).

Статтею 25 Закону № 2664-VI визначено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до пунктів 6, 7 статті 13 Закону № 2464-VI та розділу VI Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 449 від 20.04.2015 (далі Інструкція № 449), органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Пунктом 3 Розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Пунктом 4 Розділу VI Інструкції № 449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Судом встановлено, що позивачем не подавалися до контролюючого органу звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2019 із показниками єдиного соціального внеску до сплати.

Із матеріалів справи вбачається, що сума недоїмки у розмірі 19762,95 грн згідно із оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.05.2019 № Ф-237025-55 виникла у зв`язку із несплатою позивачем у повному обсязі суми мінімального страхового внеску за 2017, сум мінімального страхового внеску щоквартально за 2018, а саме: починаючи з І кварталу 2018 по IV квартал 2018 та сум мінімального страхового внеску за І квартал 2019.

Підставою для формування оскаржуваної вимоги були відомості щодо заборгованості зі сплати єдиного внеску, відображені у інтегрованій картці платника з єдиного соціального внеску, зі змісту якої вбачається, що така недоїмки мала місце станом на 30.04.2019 у розмірі 19762,05 грн.

Зокрема, у позивача наявна заборгованість за кодом платежу 71040000 за наступні періоди за 2017 у розмірі 8448,00 гр., граничний термін сплати 09.02.2018; 1 за 1 квартал 2018 у розмірі 2457,18 грн, граничний термін сплати 19.04.2018; за II квартал 2018 у розмірі 2457,18 грн, граничний термін сплати 19.07.2018; за ІІІ квартал 2018 у розмірі 2457,18 грн, граничний термін сплати 19.10.2018; за IV квартал 2018 у розмірі 2457,18 грн, граничний термін сплати 21.01.2019, за І квартал 2019 у розмірі 2754,19 грн.

Доказів оплати позивачем вказаної податкової заборгованості позивачем не надано, а в матеріалах справи не міститься.

Розрахунки заборгованості зроблені відповідачем, виходячи із мінімального страхового внеску за місяць, який у 2017 році складає не менше 704,00 грн за місяць, а у 2018 не менше 819,06 грн за місяць.

Доводи позивача про те, що ним не здійснювалась підприємницька діяльність та не отримувався дохід, а тому підстави для нарахування єдиного соціального внеску відсутні підлягають відхиленню, оскільки згідно із частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено.

Щодо доводів позивача про порушення строків надсилання вимоги слід зазначити, що у даному випадку оскаржувана вимога сформована та направлена ОСОБА_2 з огляду на те, що на кінець календарного періоду у нього збільшилася наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску.

Також слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі № 817/1061/17 дійшов висновку, що прийняття контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) з порушенням строку визначеного Інструкцією № 449, не звільняє платника податку від обов`язку сплатити боргу з єдиного внеску та штрафних санкцій, застосованих за його несплату.

Крім того необґрунтованими є доводи позивача про обов`язок податкового органу скласти акт перевірки перед формуванням вимоги, оскільки чинним законодавством надано право контролюючому органу обчислювати єдиний внесок згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів без складання акта перевірки.

Аналогічна правова позиція виловлена Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16 та від 05.02.2019 у справі №813/3060/16.

Позивач також стверджує, що не пам`ятає про реєстрацію себе як фізичної особи-підприємця та здійснення ним підприємницької діяльність, що обумовлено станом його здоров`я.

Зокрема, позивач багато разів перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з діагнозом «Шизофренія, параноїдальна форма, параноїдний синдром».

З наявних у справі документів, наданих на підтвердження вказаних обставин, вбачається, що позивач перебуває на диспансерному обліку лікаря психіатра-нарколога з 23.11.2016, у той час як був зареєстрований як фізична особа-підприємець 28.04.2015.

Відповідно до статті 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 36 ЦК України передбачено, що суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина четверта вказаної статті).

Згідно із частиною першою статті 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 41 ЦК України).

У матеріалах справи відсутнє судове рішення, яким обмежено дієздатність позивача або визнано його недієздатним.

Враховуючи наведено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги в від 10.05.2019 № Ф-237025-55 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 19762,95 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із вимогами частини третьої статті 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, судові витрати позивачу відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 14, 73- 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Київській області (; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова