Справа № 520/3895/22
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 січня 2023 року № 520/3895/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 572 від 31.03.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2018-2019-2020 роки в сумі 9118,81 грн.;

- зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2018-2019-2020 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, вчинено протиправні дії щодо відмови призначити позивачці пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та застосувати під час обчислення вказаної пенсії показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2018-2020 роки (9118,81 грн.), з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 06.02.2004 року та отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 10.10.2008 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»

З 01.10.2017 року пенсійним органом позивачку переведено на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, котру і отримує до цього часу.

25.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки, яка становить 9118, 81.

Рішенням від 31.03.2021 № 572 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки, яка становить 9118, 81 грн., оскільки вказану пенсію позивачка вже отримує з 01.10.2017 року.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача, звернулась з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, також регулює питання пенсійного забезпечення державних службовців.

Виходячи з аналізу норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу", не входить до правового регулювання цього Закону, а регулюється виключно Законом України "Про державну службу", оскільки є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Згідно ч.1 ст. 9 Закону № 1058-ІV за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Статтею 10 Закону №1058 встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці з 06.02.2004 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 10.10.2008 року її переведено на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", а з 01.10.2017 року переведено на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку і отримує до цього часу.

Отже, станом на 25.03.2021 року позивачка вже отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.10.2017р., на яку їй переведено відповідачем автоматично.

При цьому, суд звертає увагу позивачки, що дії відповідача щодо переведення її з 01.10.2017 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в даному позові нею не оскаржуються, отже суд не перевіряє їх правомірності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірне рішення відповідача є правомірним, отже таким що не підлягає скасуванню.

З огляду на зазначене, в задоволенні позову належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.