Справа № 240/22823/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 113070200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом Приватного підприємства "-Інтертранс-" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,
У жовтні 2022 року Приватне підприємство «-Інтертранс-» (далі позивач, ПП «-Інтертранс-») звернулося у суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарських штрафів.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що акт перевірки оформлений не у спосіб визначений законом спосіб, а саме використано застарілий та нечинний бланк, оскаржувані постанови прийняті відповідачем із пропуском визначеного законодавством строку. Також зауважує, що відповідач помилково та безпідставно притягнув позивача до відповідальності за абзацом 11 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки законодавством для цифрових і аналогових тахографів установлено різні порядки перевірки.
Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
20 жовтня 2022 року відповідач подав відзив, у якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що Державна служба України з безпеки на транспорті та її територіальні органи наділені повноваженнями щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті та саме такі суб`єкти мають підстави для застосування адміністративно господарських стягнень за невиконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». Рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів у спірному випадку проводилася на законних підставах, за наявності наказу та направлення на перевірку. За результатами перевірки встановлено керування водієм транспортним засобом при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів. Зокрема, на момент проведення перевірки транспортний засіб було обладнано цифровим тахографом, який не працював. Зауважує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації територія Житомирської області періодично перебувала у зоні активних авіаційних ударів, а частина території була зоною бойових дій. Таким чином, посадові особи Укртранспбезпеки у відповідний період не мали можливості через наявність загрози їх здоров`ю і життю та з огляду на відсутність можливості забезпечення належних організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи Укртрансбезпеки, забезпечити розгляд справ про порушення у визначені пунктом 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 строки. Наголошує, що саме по собі порушення строків розгляду справи не може бути підставою для скасування постанов, оскільки таке порушення не є суттєвим, а позивач не спростував порушення вимог законодавства, за які його притягнуто до відповідальності.
04 листопада 2022 року позивач подав відповідь на відзив, у якому наголошує, що відповідач у відзиві не спростував жодного аргументу позовної заяви. Зауважує, що акт перевірки не містить інформації про те, що посадові особи відповідача під час перевірки вимагали від водія його картки, яка містить цифрові дані про режим роботи і відпочинку за 29 днів. Акцентує увагу, що несправність тахографа виявлена водіям вже після виїзду на рейс, а тому у відповідача було правових підстав для винесення лише 1 постанови. Наполягає, що судові рішення, на які посилається відповідач у відзиві, не є релевантними до спірних правовідносин.
15 листопада 2022 року суд отримав заперечення відповідача, в яких зазначено, що водій під час проведення перевірки підтвердив, що тахограф не працює, а також зазначив, що ним не було дотримано вимог пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті. Також на момент перевірки водієм не було надано бланк підтвердження діяльності за період з 20 січня по 20 лютого 2022 року, копія якого надано позивачем лише на розгляд справ про порушення.
Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року зобов`язано учасників справи подати визначені судом документи та зупинено провадження у справі до їх отримання судом.
08 грудня 2022 року Державна служби України з безпеки на транспорті подала витребувані документи.
19 грудня 2022 року від Приватного підприємства «-Інтертранс-» до суду надійшло повідомлення про неможливість подати докази.
Ухвалою суду від 04 січня 2023 року суд поновив провадження у справі та призначив її до розгляду у судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотань позивача та представників сторін 17 січня 2022 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до журналу судового засідання.
Суд установив, що 20 лютого 2022 року на підставі направлення на проведення рейдової перевірки від 15 лютого 2022 року на автодорозі Одеса Мелітополь км 27 +434 о 23 годині 30 хвилин проведено перевірку транспортного засобу автобуса ВОVA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював регулярні пасажирські перевезення «Херсон Москва».
Під час проведення перевірки встановлено факт порушення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме транспортний засіб обладнаний недіючим та повіреним тахографом. Також не виконано умови та вимоги ЄУТР при непрацюючому тахографі. Крім цього, в акті зазначено, що управління транспортним засобом при здійсненні міжнародних перевезень автомобільним транспортом без контрольних пристроїв (тахографів) без реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв транспортного засобу за період з 23 по 24 січня 2022 року та 26 січня 20 лютого 2022 року.
За результатами перевірки 20 лютого 2022 року посадовими особами контролюючого органу складений акт №329214 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Згідно наданих водієм пояснень, він забув ввести ручний режим при непрацюючому тахографі.
30 червня 2022 року на адресу позивача направлено лист з інформацією про дату та час розгляду справи.
19 липня 2022 року відповідач отримав пояснення ПП «-Інтертранс-» щодо виявлених порушень.
За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 19 липня 2022 року начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області виніс 28 постанов, якими за порушення вимог ЄУТР позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн.
Уважаючи такі рішення протиправними, ПП «-Інтертранс-» подало цей позов до суду.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2344-ІІІ).
Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Статтею 1 Закону України № 2344-III визначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Як установлено судом та визнають сторони позивач здійснює міжнародне перевезення пасажирів, а тому є автомобільним перевізником.
Надаючи правову оцінку суті виявлених відповідачем порушень та правомірності застосованих до позивача стягнень, суд уважає за необхідне зазначити таке.
Зі змісту статті 5 Закону України №2344-ІІІ убачається, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Згідно частини 8 статті 53 цього Закону водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
У абзаці 11 частини 1 статті 60 Закону України №2344-ІІІ визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф за управління транспортними засобами при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без контрольних пристроїв (тахографів) реєстрації режимів праці чи відпочинку водіїв транспортних засобів чи вимкненими такими контрольними пристроями (тахографами) або без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24 червня 2010 року №385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.
Згідно з пунктом 1.1 названої Інструкції з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція № 385), цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також законів України «Про автомобільний транспорт» та «Про дорожній рух».
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 385 ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Пунктом 1.3 названої Інструкції визначено, що її дія поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 терміни вживаються у такому значенні:
контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
тахокарта бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій ( тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
У пункті 3.1 цієї Інструкції визначено, що виробники транспортних засобів, перевізники, водії та пости сервісного обслуговування тахографів використовують тахографи, тахокарти, карти до цифрових тахографі, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.
Зі змісту пунктів 3.3, 3.6. Інструкції № 385 убачається, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: у разі використання цифрового тахографа використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. У разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
Слід зазначити, що 11 жовтня 2005 року набув чинності Закон України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)» від 07 вересня 2005 року №2819-IV.
Окрім цього, Європарламентом та Європейською Радою 15 березня 2006 року було прийнято Постанову (ЄС) № 561/2006 щодо гармонізації певного соціального законодавства, що стосується автомобільного транспорту та вносить змін до Постанови Ради (ЄЄС) №3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і відміняє Постанову Ради (ЄС) №3820/85. Цією постановою були визначені Правила щодо часу відпочинку та роботи водія, які набули чинності з 11 квітня 2007 року.
За вимогами таких Правил передбачено, щоб водії транспортних засобів завжди мали при собі і могли надати до перевірки реєстраційні листи за поточний тиждень і ті, які водій використовував в попередні 15 днів, картку водія, якщо вона у нього є, будь-який звіт складений від руки і роздруківку, зроблені впродовж поточного тижня і попередніх 15 днів (а з 01 січня 2008 року в обох випадках за поточний день і попередні 28 днів). У тому ж випадку, коли водій не має можливості надати вищевказані документи, він повинен надати супровідний лист (документ, про періоди часу, коли водій не керував транспортним засобом), форма якого розроблена та затверджена Рішенням Європейської Комісії від 12 квітня 2007 року.
Дія цієї Постанови ЄС у повному обсязі розповсюджується на перевізників країн - членів ЄС, Швейцарії та Європейської Економічної Зони.
Оскільки Положення правил ЄС відрізнялися від положень Угоди ЄУТР, Комітетом з внутрішнього транспорту Європейської економічної комісії ООН було розпочато процедуру узгодження двох систем правил режиму праці та відпочинку водія задля застосування єдиних вимог для усіх водіїв та спрощення контрольних процедур. І з метою гармонізації цих двох систем правил Секретаріатом ЄЕК ООН спільно з Європейською Комісією на базі правил, прийнятих Постановою ЄС №561 у 2006 році було підготовлено зміни до положень ЄУТР, які встановлюють ряд нових вимог в частині дотримання відповідних норм щоденного часу перебування за кермом, перерв, щоденного, щотижневого часу відпочинку та наявності у водіїв транспортних засобів відповідної кількості реєстраційних листів під час контролю уповноваженими органами тощо.
29 31 жовтня 2008 року 103-я сесія Робочої групи з автомобільного транспорту (SC.1) КВТ ЄЕК ООН схвалила узгоджені зміни до тексту ЄУТР, які після відповідних процедур прийняття поправок до Угоди набули чинності для перевізників країн не членів ЄС у вигляді Поправки № 6 з 20 грудня 2009 року.
Такою Поправкою, зокрема, було внесено Доповнення 3 до датку до ЄУТР. В таких Доповненнях указано, що відповідно до статті 12-біс цієї Угоди автомобільні перевізники можуть використовувати в цілях сприяння проведенню перевірок на дорозі типові бланки, наведені нижче: 1. ФОРМА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ДІЯЛЬНОСТІ бланк, який слід використовувати в тому випадку, коли водій перебував у відпустці через хворобу або в щорічній відпустці або якщо він керував транспортним засобом, які не підпадають під дію положень ЄУТР за змістом статті 2 цієї Угоди. Вказівка по використанню. (Викласти, по можливості, на зворотному боці бланка) a) Усі позиції сьогодення бланка повинні бути заповнені перед рейсом транспортним підприємством і відповідним водієм. b) Зміна тексту бланка не допускається. c) Бланк вважається дійсним у тому випадку, якщо він підписаний як уповноваженим представником транспортного підприємства, так і самим водієм. У разі індивідуальних підприємств водій підписує бланк один раз від імені підприємства і один раз в якості водія. Дійсним вважається тільки підписаний оригінал цього документа. d) На роздруківці бланку може міститися логотип підприємства. Положення 1-5 можуть бути надруковані заздалегідь. Печатка підприємства не може заміняти підпис особи, яка повинна підписати бланк, проте його підпис може бути підкріплена печаткою. e) Додаткова національна або регіональна інформація повинна вказуватися на зворотному боці бланка. f) Якщо даний бланк складається на іншій мові, ніж англійська або французька, то його назва на національній мові має зазначатися під назвами англійською і французькою мовами, які потрібно буде відновити на бланку. Якщо бланк складений на іншій мові, ніж англійська, то назви розділів в самому бланку повинні повторюватись на англійській мові.
При цьому, статтею 12-біс ЄУТР визначено, що типові бланки, включені в Доповнення 3, не мають обов`язкової сили. Разом з тим у разі їх використання вони повинні відповідати встановленим змістом, зокрема в тому, що стосується нумерації, порядку і назви позицій.
Таки чином, під час перевірки водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний день та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахограм, або Бланк підтвердження діяльності.
Визначальним при вирішенні цього спору є факт надання або ненадання водієм позивача посадовим особам відповідача визначених законодавством документів на підтвердження його режиму праці та відпочинку за період з 23 по 24 січня 2022 року та 26 січня 20 лютого 2022 року.
За результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів суд установив, що під час проведення рейдової перевірки 20 лютого 2022 року працівниками відповідача встановлено, що транспортний засіб, який належить позивачу та здійснював міжнародне перевезення пасажирів, обладнаний непрацюючим тахоргафом. Також зазначений транспортний засіб у період з 23 по 24 січня 2022 року та 26 січня 20 лютого 2022 року здійснював міжнародні перевезення пасажирів без контрольних пристроїв (тахографів) без реєстрації режимів праці та відпочинку водіїв транспортного засобу.
Під час оформлення акта перевірки відповідач зазначив, що забув перевести тахограф у ручний режим у зв`язку з тим, що він не працював.
У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що 20 лютого 2022 року міжнародне перевезення пасажирів здійснювалось на транспортному засобі, який був обладнаний непрацюючим цифровим тахографом.
Разом з тим, водієм був наданий Бланк підтвердження діяльності водія ОСОБА_2 , виданий ПП «-Інтертранс-» 20 лютого 2022 року.
У цьому документі зазначено, що він у період з 20 год 30 хв 20 січня 2022 року по 20 год. 30 хв. 20 лютого 2022 року не здійснював міжнародних перевезень, а перебував у відпустці.
Цей документ містить дату його видачі 20 лютого 2022 року, тобто перед рейсом, підписи водія, а також директора та печатку транспортної компанії.
Суд зауважує, що відповідач не надав запис відеофіксації рейдової перевірки 20 лютого 2022 року, результати якої зафіксовані актом, який міг би підтвердити відсутність або наявність у водія згаданого Бланку на момент перевірки, оскільки відеофіксація не здійснювалась.
При цьому в акті не вказано, що такий Бланк не пред`являвся інспекторам до контролю, а лише встановлена відсутність реєстрації режимів праці та відпочинку водії транспортного засобу у зв`язку з тим, що не працював тахограф.
Таким чином водій під час перевірки виконав свій обов`язок надав документ щодо підтвердження його діяльності за попередні з 20 січня по 19 лютого 2022 року.
Оцінюючи надані сторонами докази на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд ураховує прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої при оцінці доказів Суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
З огляду на наведене суд дійшов висновку, що відповідач не виконав свій процесуальний обов`язок, не підтвердив належними, допустимими та достатніми доказами та не довів «поза розумним сумнівом» факту ненадання під час перевірки документів на підтвердження режиму праці та відпочинку водія ОСОБА_1 за період з 20 січня по 19 лютого 2022 року, а відтак і факт вчинення позивачем інкримінованих йому порушень законодавства про автомобільний транспорт за названий період.
Надаючи правову оцінку постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №309842, якою застосовано стягнення за порушення норм ЄУТР 20 лютого 2022 року, суд зауважує на таке.
Як зазначено вище під час розгляду справи представник позивача визнав факт здійснення міжнародного перевезення пасажирів транспортним засобом із непрацюючим цифровим тахографом без проведення записів від руки даних щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у такому тахографі.
Наполягаючи на скасування зазначеної постанови представник позивача зауважив, що така складена на підставі акта перевірки неналежної форми, який не можна вважати належним доказом вчиненого порушення та поза межами визначеного законодавством строку.
Надаючи оцінку таким доводам позивача суд уважає за необхідне зазначити таке.
Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18 висловив правову позицію, відповідно до якої порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватися з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формального порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Разом із тим, у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 816/4605/15 Верховний Суд зазначив, що допущені територіальним органом доходів і зборів процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, недотриманням строку прийняття податкових повідомлень рішень тощо, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку.
Як установлено судом під час розгляду справи та підтвердив представник позивача, ПП «-Інтертранс-» не заперечує допущення 20 лютого 2022 року порушення вимог Закону України №2344-ІІІ, виявлене під час проведення рейдової перевірки.
Використання посадовими особами відповідача акта неналежної форми, в якому зафіксовано виявлене порушення, зазначеного не спростовує.
На обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови з пропуском визначеного законодавством строку, відповідач надав докази перебування працівників територіальних органів на дистанційній роботі з огляду на повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, яке мало місце 24 лютого 2022 року.
Так, наказом Укртрансбезпеки від 05 березня 2022 року №208 встановлено простій у роботі апарату Укртрансбезпеки та її територіальних органів як структурних підрозділів апарату Служби строком на 01 (один) місяць з дня його видання. Визнано встановлений простій таким, що виник не з вини працівників та зумовлений загрозою їх життю та здоров`ю.
Наказом Укртрансбезпеки від 24 лютого 2022 року №207 керівників структурних підрозділів територіальних органів у період з 24 лютого по 01 квітня 2022 року зобов`язано визначити графік роботи працівників на робочому місці та в режимі роботи вдома (надомної роботи) з рекомендованою почерговістю від двох до п`яти днів для виконання завдань, покладених на відповідний структурний підрозділ, в умовах карантину.
Наказом від 10 квітня 2022 року №233 дату « 01 квітня 2022 року» у наказі від 24 лютого 2022 року №207 змінено датою « 31 травня 2022 року».
З огляду на викладене, ураховуючи наведені вище позиції суду касаційної інстанції, суд уважає, що період з 24 лютого 2022 року по 31 травня 2022 року при обрахунку строку, визначеного законодавством для прийняття рішення про застосування санкцій за порушення законодавства про автомобільний транспорт, має бути виключений, як такий, протягом якого відповідач з об`єктивних, незалежних від нього причин, не мав можливості виконувати покладені на нього обов`язки.
Як убачається із матеріалів справи повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт направлено відповідачу 30 червня 2022 року, а оскаржувана постанова прийнята 19 липня 2022 року.
Отже з моменту виявлення порушення 20 лютого 2022 року до моменту прийняття оскаржуваної постанови 19 липня 2022 року, з виключенням зазначеного вище періоду, сплинуло 01 (один) місяць і 22 дні.
Таким чином, визначений у пункті 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 строк для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідач не порушив.
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що правові підстави для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №309842 відсутні, а тому відмовляє у задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у цій справі.
З огляду на викладене позовні вимоги щодо оскаржених постанов підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнання протиправними та скасування постанов Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19 липня 2022 року №309815, №309816, №309817, №309818, №309819, №309820, №309821, №309822, №309823, №309824, №309825, №309826, №309827, №3098128, №309829, №309830, №309831, №309832, №309833, №309834, №309835, №309836, №309837, №309838, №309839№309840, №309841.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позивач заявив вимоги про визнання протиправними та скасування 28 постанов і сплатив 2481,00 грн судового збору, а суд за результатами розгляду справи дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині 27 постанов, пропорційною сумою судового збору, що підлягає стягненню з відповідача є 2392,20 грн.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позову Приватного підприємства «-Інтертранс-» задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19 липня 2022 року №309815, №309816, №309817, №309818, №309819, №309820, №309821, №309822, №309823, №309824, №309825, №309826, №309827, №3098128, №309829, №309830, №309831, №309832, №309833, №309834, №309835, №309836, №309837, №309838, №309839№309840, №309841.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Приватного підприємства «-Інтертранс-» 2392 (дві тисячі триста дев`яносто дві) гривні 20 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис