Справа № 464/270/23
Суддя: Беспальок О. А.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/270/23
пр.№ 2-а/464/25/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2023 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі - ГАРАСИМОВИЧ Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, закриття провадження,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ЕАР №6353911 від 01 січня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 20400 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 січня 2023 року поліцейським ВП №3 м.Пустомити Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Єлісєєвим М.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 , 01 січня 2023 року в 03 год. 30 хв., керував автомобілем марки «Audi A6», д.н.з. НОМЕР_1 в с.Пасіки Зубрицькі по вул. Шевченка, 5 Львівської області, будучи позбавлений права керування Миколаївським районним судом Львівської області, чим порушим п.2.1.а ПДР та ч.4 ст.126 КУпАП. Даною постановою накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. Вважає постанову незаконною та протиправною, просить її скасувати, оскільки при розгляді адміністративної справи не складено протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, в оскаржуваній постанові не міститься відомостей про технічний запис, за допомогою якого здійснено відеозапис порушення, в матеріалах справи відсутні докази, що саме він, як водій, керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху, відсутній безперервний відеозапис, не зазначений в постанові як доказ, що долучений до адміністративної справи, відсутні жодні докази його вини. Вважає, що відповідач навмисне зловживає формально наданими йому правами, всупереч ст.19 Конституції України, ст.2 КАС України, чим вчиняє грубе порушення його прав, змушуючи звертатися за захистом порушених прав та нести додаткові витрати. Просить скасувати оскаржувану постанову і закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 23 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Отримавши, з дотриманням вимог ст.268 КАС України, ухвалу про відкриття провадження у справі з додатками, відповідач як суб`єкт владних повноважень до даного часу своїми процесуальними правами не скористався та відзиву не подав.

У ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 ч.3 ст.205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так як представник відповідача в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, жодних відомостей про поважність причин такої неявки у суду немає, представник позивача просить справу розглядати без його участі, суд приходить до переконання про можливість розгляду справи за відсутності учасників. Позивач не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, хоч повідомлявся про таке належно та вчасно.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку про наступне.

Як вбачається з постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАР №6353911 від 01 січня 2023 року, винесеною поліцейським ВП №3 (м.Пустомити) Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Єлісеєвим М.В., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01 січня 2023 року в 03 год. 30 хв., керував автомобілем марки «Ауді А6» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавлений права керування Миколаївським районним судом Львівської області, чим порушив п.2.ю1.а ПДР та ч.4 ст. 126 КУпАП (а.с.10).

Відповідно до частин 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності регулюються ст.286 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як вбачається з відмітки на поштовому конверті (а.с.11), позивач ОСОБА_2 звернувся до суду про оскарження постанови в межах строку, передбаченого ст.286 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Як вбачається з ч.1 ст.246 КУПАП порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовими особами. Випадки, коли протокол не складається, передбачено ст.258 КУпАП.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено виключний перелік, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а саме, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122-2, ч.ч.2,3 ст.132-1, ст.132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення має містити дані про суть правопорушення, викладення всіх обставин вчинення правопорушення, що отримані на підставі сукупності досліджених доказів.

Частина 4 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, останній притягнений до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, за правопорушення, яке зафіксовано не в автоматичному режимі. Тобто, працівник поліції при притягненні ОСОБА_2 , у відповідності до ст.254 КУпАП, з врахуванням особливостей ч.2 ст.258 КУпАП, перед винесенням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення. Як зазначає позивач, протокол про притягнення до адміністративної відповідальності не складався, при тому вина у вчиненні даного правопорушення ним заперечувалась, про що здійснена ним відмітка у оскаржуваній постанові.

Частина друга статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Тобто, відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення постанови шляхом доведення порушення належними та допустимими доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, всупереч вимогам чинного законодавства, зокрема, вищезазначених правових положень та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, що підтверджується текстом самої постанови, що оскаржується - графа 7 постанови не заповнена, записи у ній відсутні, що свідчить про те, що поліцейський ВП №3 м.Пустомити Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області Єлісєєв М.В. власним підписом засвідчив той факт, що до постанови не додано ні одного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_2 правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та фактичних обставин справи.

Позивачем заперечується також факт «керування транспортним засобом», зазначає, що відсутні докази, що ОСОБА_2 як водій керував транспортним засобом і був зупинений в процесі руху.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» міститься у пункті 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року, а саме, це виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїх ходом чи за допомогою буксирування.

Також визначення терміну згадано в рішенні Верховного суду у справі №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року, а саме, само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування. Таким чином, керування транспортним засобом це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Відповідачем заперечення на позов не подано, відповідно обставин, викладених в позові не спростовано.

Згідно з ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зважаючи на наведе, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність винесення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.2.1 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно з ч.4 ст.126 КУпАП.

Однак, представником відповідача в підтвердження зазначених обґрунтувань не надано жодних доказів, передбачених статтею 251 КУпАП, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Позиція щодо застосування норм права при розгляді справи щодо притягнення до адміністративної відповідальності у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а. За ч.5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній постанові встановлено, що, оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.2 ст.2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З урахуванням викладеного при розгляді даної справи суб`єктом владних повноважень, на якого покладено процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не підтверджено недотримання позивачем Правил дорожнього руху України, а відповідно судом факту вчинення ним правопорушення за ч.4 ст.126 КУАП з урахуванням, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь особи (ст.62 Конституції України), не встановлено.

Відповідно до п.3 ч.3ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Згідно ч.1ст.139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі ст.ст.7,210-1,251,256,268,280 КУпАП, керуючись ст.ст.241-246,286 КАС України суд,

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення, закриття провадження задоволити.

Постанову серії ЕАР №6353911 винесену поліцейським ВП №3 м.Пустомити Львівського районного управління поліції №2 ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ЄЛІСЕЄВИМ М.В., винесену 01 січня 2023 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн. - скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП закрити.

Стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 547 грн. 54 коп. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржено згідно з ч.4 ст.286 КАС України протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду з урахуванням Перехідних положень КАС України. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.272 КАС України.

СУДДЯ О.А.БЕСПАЛЬОК