Справа № 400/9303/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 р. № 400/9303/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О.М. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .,

до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалеєвська, 14,Миколаїв,54001,

про:стягнення недоплаченої суддівської винагороди за вересень 2021 року в розмірі 5 391,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимогу: стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (надалі ТУ ДСА або відповідач 1) на користь позивача 5391,75 грн недоплаченої суддівської винагороди за вересень 2021 року.

В обґрунтування вимоги позивач, який працює на посаді судді Ленінського районного суду м. Миколаєва, вказав, що за вересень 2021 року йому було нараховано суддівську винагороду в сумі 50536,30 грн (виходячи з розміру прожиткового мінімуму 2 102 грн). ОСОБА_1 вважає, що ТУ ДСА було зобов`язано нарахувати 97383.00 грн/20 днів х 7 днів = 34084.05 гри. виходячи з розрахунку 2270 грн. х 30 х 1.1 + 30%., оскільки базою для нарахування, відповідно до частини третьої статті 135 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі Закон № 1402) та статті 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (надалі Закон № 1082), мало бути 2 270 грн. За твердженнями позивача, відповідач 1 виплатою суддівської винагороди у зменшеному розмірі порушив право ОСОБА_1 на оплату праці.

Ухвалою суд залучив до участі у справі у статусі другого відповідача Державну судову адміністрацію України (надалі ДСА або відповідач 2); встановив відповідачам строк для подання відзивів на позовну заяву та доказів на їх підтвердження.

Відповідачі відзиви на позовну заяву не надали.

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України справу було розглянуто у письмовому провадженні.

Як встановлено судом з доданого до позову розрахункового листа, при обчисленні суми суддівської винагороди позивача за листопад 2021 року відповідач 1 виходив з того, що оклад судді дорівнює 69 336 грн.

За твердженнями позивача, його оклад мав дорівнювати 97383.00 грн/20 днів х 7 днів = 34084.05 гри. виходячи з розрахунку 2270 грн. х 30 х 1.1 + 30%.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. У частині четвертій цієї ж статті зазначено, що якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додаткового застосовується регіональний коефіцієнт 1,1.

У частині п`ятій статті 135 Закону № 1402 вказано, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Розмір щомісячної доплати ОСОБА_1 становить 30 відсотків посадового окладу.

Статтею 7 Закону № 1082 установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні.

Спір щодо розміру суддівської винагороди позивача за вересень 2021 року виник виключно в частині визначення базового розміру посадового окладу, а саме того, яка мала бути врахована сума прожиткового мінімуму 2 102 грн (прожитковий мінімум з 1 січня 2021 року на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді) чи 2 270 грн (прожитковий мінімум з 1 січня 2021 року на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб).

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно з частиною першою статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Відповідно до частин першої другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частин першої шостої статті 148 Закону № 1402, фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності;

1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності;

2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;

3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

У частині першій статті 151 Закону № 1402 вказано, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Таким чином, ДСА (головний розпорядник коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів) і ТУ ДСА (розпорядник бюджетних коштів щодо місцевих судів) при здійсненні відповідних виплат у 2021 році мали дотримуватися вимог Бюджетного кодексу України та Закону №1082.

Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У статті 135 Закону № 1402 наведений порядок розрахунку суми суддівської винагороди (визначення базового розміру посадового окладу судді, застосування коефіцієнтів, встановлення щомісячних доплат тощо) та зазначено, що базою для відповідних обчислень є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня календарного року.

У частині третій статті 46 Конституції України вказано, що прожитковий мінімум встановлюється законом.

Як зазначено у частині третій статті 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Отже, розмір суддівської винагороди позивача за вересень 2021 року безпосередньо залежить від норм Закону № 1082.

Як вказано вище, статтею 7 Закону № 1082 чітко встановлено, що прожитковий мінімум з 1 січня 2021 року на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, становить 2 102 грн.

Саме з урахуванням цієї норми був визначений розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 за вересень 2021 року.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням того, що відповідне положення статті 7 Закону № 1082 не було визнано таким, що не відповідає Конституції України, суд дійшов висновку, що його застосування було обов`язковим для відповідачів.

У справі відсутні докази того, що відповідачі діяли з порушень вимог, що встановлені частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, з дотриманням принципу рівності перед законом тощо).

Суд зазначає, що вказані у позові 5 391,75 грн не є «недоплаченою суддівською винагородою за вересень 2021 року», оскільки ця сума не була нарахована, отже, й не мала виплачуватися.

Також суд відхилив аргументи позивача, що виплату йому суддівської винагороди було проведено «у зменшеному розмірі». Доданими до позову доказами не підтверджується та обставина, що в інших місяцях 2021 року для визначення розміру суддівської винагороди застосовувався показник прожиткового мінімуму 2 270 грн.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У частині четвертій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У даному випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

У суду немає підстав для висновку, що відповідне положення статті 7 Закону № 1082 (щодо встановлення прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді) суперечить статті 130 Конституції України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 і.п.н. НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалеєвська, 14,Миколаїв,54001 ) про стягнення 5391,75 грн., недоплаченої суддівської винагороди за вересень 2021 року-відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник