Справа № 280/7021/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 січня 2023 року Справа № 280/7021/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, кощд ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення № 69 від 15.04.2022 Головного управління пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком з 30.03.2022; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" №1058, з дня настання пенсійного віку, а саме з 30.03.2022, зарахувавши до загального стажу періоди роботи: з 01.09.1978 по 15.07.1981 навчання в Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя; з 21.01.1985 по 23.10.1986 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; з 06.04.1990 по 05.04.1993 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2022 року при досягнення пенсійного віку (60 років) у позивачки виникло право на призначення мені пенсії за віком. 11.04.2022 нею подана заява до відповідача про призначення пенсії за віком. Подано всі необхідні документи, трудову книжку та свідоцтва про народження дітей, диплом. 15.04.2022 відповідачем винесено рішення № 69 про відмову у призначенні пенсії, з підстави відсутності необхідного страхового стажу 29 років. В рішенні зазначено, що страховий стаж особи складає 24 роки 03 місяці 23 дні. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Не погоджуючись з даним рішенням, вважає що воно ухвалено всупереч вимог діючого законодавства та порушує її конституційні права громадянина України. Спірним є стаж роботи позивачки: з 01.09.1978 по 15.07.1981 Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя; з 21.01.1985 по 23.10.1986 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; з 06.04.1990 по 05.04.1993 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Стаж роботи позивачки з 01.09.1978 по 15.07.1981 в Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя, підтверджується дипломом серія НОМЕР_2 від 15 липня 1981 року виданим ДПТУ №8 м. Запоріжжя. Щодо обчислення страхового стажу з 21.01.1985 по 23.10.1986 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; з 06.04.1990 по 05.04.1993 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, який невключений до розрахунку Відповідачем, зазначає, що відповідно трудової книжки (запис 03) 29.04.1983 позивачка звільнена з Металургійного заводу «Запоріжсталь» за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дітьми до 8-ми років за ст. 38 КЗпП УРСР. Без переривання страхового стажу за доглядом за дітьми до 8-ми років - 31.08.1983 прийнята та 31.08.1983 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР в Запорізькій кондитерській фабриці.

З перериванням страхового стажу за доглядом за дітьми до 8-ми років прийнята на роботу з 24.10.1986 (запис 06 трудової книжки) в Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» де 05.10.1988 звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дітьми до 8-ми років за ст. 38 КЗпП УРСР. З того періоду перебувала за доглядом за дітьми до 8-ми років, і тільки 29.07.2004 прийнята до Казенного підприємства «ЗТМК». Відповідно свідоцтв про народження дітей зазначено, що позивачка народила ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ). Таким чином позивачка з 21.01.1982 по 21.01.1988 та з 06.04.1987 по 06.04.1993 перебувала по догляду за дітьми до 6-ти років, що має бути включено повним періодом до страхового стажу позивачки. Таким чином, страховий стаж роботи позивачки для призначення пенсії за віком складає 24 роки 03 місяці 23 дні зарахований Відповідачем, з доданням спірного стажу: 01.09.1978 по 15.07.1981 (02 роки 10 місяців 14 днів); з 21.01.1985 по 23.10.1986 (01 рік 09 місяців 02 дні); з 06.04.1990 по 05.04.1993 (03 роки 00 місяців 00 днів) складає повністю 31 рік 10 місяців 16 днів при необхідному стажі роботи визначених Відповідачем у рішенні 29 років.

Ухвалою суду від 19.12.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

10.01.2022 до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на наступне: стосовно зарахування до страхового стажу періоду навчання позивачки у Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя з 01.09.1978 по 15.07.1981, зазначає що навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах до 01 січня 2004 року зараховується лише період з денною формою навчання і підтверджується дипломами та іншими вищеперерахованими документами. Позивачкою під час подання заяви про призначення пенсії від 11.04.2022 не було надано документу про освіту, з якого можна зробити висновок, що вона навчалась на денній формі навчання у Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя з 01.09.1978 по 15.07.1981. Запис у трудовій книжці позивачки про навчання лише засвідчує сам факт навчання, але форма навчання зазначається лише в дипломі, посвідченні, свідоцтві, тощо. Стосовно зарахування до страхового стажу періодів догляду за дітьми до досягнення ними 6 років з 21.01.1985 по 23.10.1986 та з 06.04.1990 по 05.04.1993. Посилаючись на норми ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зазначає, що до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною трьохрічного віку. До 01.01.2004 року у трудовий стаж (страховий стаж) включаються всі періоди перебування в трудових відносинах, у т.ч. у періоди відпусток: для догляду за дитиною до 3-х років; у зв`язку з вагітністю та пологами; для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною 6-річного віку. Звертає увагу, що мова йде про відпустки, тобто час перебування у трудових

відносинах, натомість позивачка у відповідності до записів її трудової книжки серії НОМЕР_5 не перебувала у трудових відносинах у період догляду нею за дітьми до 6 років кожного. Зокрема, записи №№ 4, 5 у трудовій книжці свідчать, що позивачка з 31.08.193 по 31.08.1983 працювала на Запорізькій кондитерській фабриці та звільнилась за власним бажанням. Записи №№ 6, 7 у трудовій книжці свідчать, що позивачка з 24.10.1986 по 05.10.1988 працювала на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» та звільнилась за власним бажанням. Отже, в періоди з 21.0.1985 по 3.10.1986 та з 06.04.1990 по 05.04.1993 позивачка не перебувала у відпустках по догляду за дітьми до 6 років, так як не знаходилась у трудових відносинах та її діти не потребували домашнього догляду, що мало б бути підтверджено медичними висновками. Зазначає, що відповідачем 1 було встановлено, що пенсійний вік позивачки на момент звернення за призначенням пенсії становить 60 років, його страховий стаж становить 24 роки 03 місяців 23 дні та винесено рішення 15.04.2022 №69 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачці у зв`язку з відсутністю необхідного страхового сажу у кількості 29 років, визначеного ст. 26 Закону №1056. При умові зарахування періоду навчання позивачки з 01.09.1978 по 15.07.1981 у кількості 2 роки 6 місяців 15 днів до обчисленого відповідачем 1 страхового стажу у кількості 24 роки 03 місяців 23 дні складатиме 26 років 10 місяців 07 днів, що не дає потрібної кількості 29 років, передбаченого Законом №1058 стажу. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач 2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

11.04.2022 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ в Київській області № 69 від 15.04.2022 відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком з підстави відсутності необхідного страхового стажу 29 років. В рішенні зазначено, що страховий стаж особи який зараховано складає 24 роки 03 місяці 23 дні.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови у призначені пенсії за віком протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

З долученої до рішення форми РС-право, щодо розрахунку стажу роботи для розрахунку стажу на пенсію, позову та відзиву на позов, вбачається, що Відповідачем не зараховано трудовий стаж роботи позивачки з 01.09.1978 по 15.07.1981в Державному професійному технічному училищі №8

м. Запоріжжя та з 21.01.1985 по 23.10.1986 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; з 06.04.1990 по 05.04.1993 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Із трудової книжки НОМЕР_5 що надана позивачкою вбачається, що вона з 01.09.1978 по 15.07.1981 навчалась в Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя. Зазначений період навчання позивачки підтверджується дипломом серія НОМЕР_2 від 15 липня 1981 року виданим ДПТУ №8 м. Запоріжжя.

Страховий стаж це період, протягом якого людина підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і за який щомісяця сплачено страхові внески. Поняття «страховий стаж» запроваджено Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набув чинності з 01.01.2004.

Періоди трудової діяльності зараховуються до страхового стажу при обчисленні пенсії за періоди до 01.01.2004 згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», а після 01.01.2004 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 р. N 2240 (далі - Закон N 2240), страховий стаж - це період (сума періодів), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, і сплачує або за неї сплачуються страхові внески до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в порядку, встановленому законодавством.

До страхового стажу зараховується загальний трудовий стаж особи до введення в дію цього Закону в порядку та на умовах, передбачених законодавством, яке діяло раніше.

Таким чином, визначення загального трудового стажу, набутого особою до набрання чинності зазначеного Закону, здійснюється відповідно до Правил обчислення загального трудового стажу для призначення працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.98 р. N 1658, згідно з яким час навчання у професійно-технічному закладі освіти включається до загального трудового стажу.

Посилання відповідача на відсутність у справі диплому, що підтверджує денну форму навчання, протирічить наявними доказами у справі, зокрема наявністю самого диплому та запису в трудовій книжці позивачки.

Стосовно обчислення спірного страхового стажу позивачки з 21.01.1985 по 23.10.1986 як догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; з 06.04.1990 по 05.04.1993 як догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, суд виходить з наступного:

Відповідно свідоцтв про народження встановлено, що позивачка народила дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ) та другу дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ).

Згідно трудової книжки НОМЕР_5 (запис № 03) 29.04.1983 позивачка звільнена з Металургійного заводу «Запоріжсталь» за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дітьми до 8-ми років за ст. 38 КЗпП УРСР. Без переривання страхового стажу за доглядом за дітьми до 8-ми років - 31.08.1983 прийнята та 31.08.1983 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП УРСР в Запорізькій кондитерській фабриці. З перериванням страхового стажу за доглядом за дітьми до 8-ми років прийнята на роботу з 24.10.1986 (запис № 06 трудової книжки) в Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», де 05.10.1988 звільнена за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дітьми до 8-ми років за ст. 38 КЗпП УРСР. З того періоду перебувала за доглядом за дітьми до 8-ми років, та 29.07.2004 прийнята до Казенного підприємства «ЗТМК».

Таким чином позивачка з 21.01.1982 по 21.01.1988 та з 06.04.1987 по 06.04.1993 перебувала по догляду за дітьми до 6-ти років, що визначається страховим стажем, та внесено відповідними записами до трудової книжки підприємствами з якими вона перебувала у трудових відносинах.

Згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України ( Із змінами, внесеними згідно з Указами Президії ВР Української РСР) від 10 грудня 1971 року (в редакції станом на час виникнення правовідносин): «Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.»

Відповідно до вимог ст. 179 КЗпП України за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Відпустка для догляду за дитиною може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабусею, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надаються за заявою жінки або осіб, які фактично доглядають за дитиною, повністю або частково в межах установленого періоду та оформляються наказом (розпорядженням) роботодавця.

Відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не залежно від факту отримання державної допомоги встановленої законодавством, зараховуються як до загального (трудового), так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Водночас, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку такий період, не зараховується (ст. 181 КЗпП України).

Особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання фізичних осіб підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню, з обов`язковою сплатою страхового внеску. Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала соціальному страхуванню та за який щомісяця сплачено роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, встановлених законодавством. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 р. № 1533-111 період перебування застрахованої особи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску для соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та на випадок безробіття. Тобто, засвідчений факт перебування працівника впродовж певного періоду у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не залежно від факту отримання державної допомоги встановленої законодавством, є підставою для зарахування такого періоду до страхового стажу як періоду, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску для соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та на випадок безробіття.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-ІУ період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок зараховується до страхового стажу для пенсійного забезпечення. Згідно положень статей 4, 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-УІ платниками єдиного соціального внеску, зокрема, є установи - районні (міські) управління соціального захисту населення, які виплачують державну допомогу для осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини.

До страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 року (дата набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування), зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 року до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток:

- для догляду за дитиною до 3-х років;

- у зв`язку з вагітністю та пологами;

- для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Також, до трудового стажу до 01.01.2004 року включався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 6-річного віку.

Страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) (ст. 24 Закону)

Періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначені ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення. Ними, зокрема, є час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку, військова служба, навчання (за денною формою) у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, професійно-технічних навчальних закладах тощо.

Страховий стаж, набутий до 01.01.2004 р., підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Відповідно до частини четвертої та частини шостої статті 179 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а також частини другої-третьої статті 18 Закону України «Про відпустки» підприємство, установа, організація за рахунок власних коштів може надавати одному з батьків дитини відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості. Ця відпустка може бути використана повністю або частинами також бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Відповідно до пункт 3 частини першої статті 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку,

Крім цього, відповідно до частини восьмої статті 179 КЗпП України за бажанням жінки або осіб, зазначених у частині сьомій цієї статті, у період перебування їх у відпустці для догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома.

Відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 КЗпП України) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно ст. 179 Кодексу законів про працю України (Із змінами, внесеними згідно з Указами Президії ВР Української РСР) від 10 грудня 1971 року (в редакції станом на час виникнення правовідносин): «Жінкам надаються відпустки по вагітності і родах тривалістю сімдесят календарних днів до родів і п`ятдесят шість (у разі ненормальних родів або народження двох чи більше дітей - сімдесят) календарних днів після родів, які обчислюються сумарно і надаються жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до родів, і, за їх бажанням, частково оплачувані відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років з виплатою за ці періоди допомоги по державному соціальному страхуванню (відповідно до Закону N 871-12 від 20.03.91 частково оплачувані відпустки, передбачені цією статтею, з 01.01.92 надаються жінкам до досягнення дитиною віку трьох років). Крім зазначених відпусток, жінці, за її заявою, надається додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років. У разі, коли дитина потребує домашнього догляду, жінці надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку. Підприємства і організації за рахунок власних коштів можуть надавати жінкам частково оплачувану відпустку та відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною більшої тривалості. Частково оплачувана відпустка і додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабкою, дідом або іншими родичами, які фактично здійснюють догляд за дитиною. За бажанням жінки та осіб, зазначених у частині четвертій цієї статті, в період перебування їх у відпустці по догляду за дитиною вони можуть працювати на умовах неповного робочого часу або вдома. При цьому за ними зберігається право на одержання допомоги в період частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною.»

Відповідно ст. 180 Кодексу законів про працю України ( Із змінами, внесеними згідно з Указами Президії ВР Української РСР) від 10 грудня 1971 року (в редакції станом на час виникнення правовідносин), при наданні жінкам відпустки у зв`язку з вагітністю і родами власний або уповноважений ним орган зобов`язаний за їх заявою приєднати до неї щорічну відпустку незалежно від тривалості роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Згідно ст. 181 Кодексу законів про працю України ( Із змінами, внесеними згідно з Указами Президії ВР Української РСР) від 10 грудня 1971 року (в редакції станом на час виникнення правовідносин): «Частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині четвертій статті 179 цього Кодексу, повністю або частинами в межах встановленого строку і оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу. Час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю. В стаж роботи, що дає право на щорічні оплачувані відпустки, час відпусток по догляду за дитиною не зараховується.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, посилаючись на викладене, суд приходить до висновку, що страховий стаж роботи позивачки для призначення пенсії за віком складає 24 роки 03 місяці 23 дні зарахований Відповідачем, з урахуванням неправомірно неврахованого Відповідачем спірного стажу позивачки: 01.09.1978 по 15.07.1981 (02 роки 10 місяців 14 днів); з 21.01.1985 по 23.10.1986( 01 рік 09 місяців 02 дні); з 06.04.1990 по 05.04.1993 (03 роки 00 місяців 00 днів) складає повністю 31 рік 10 місяців 16 днів при необхідному стажі роботи 29 років, а тому дії відповідача у відмові позивачці у призначенні пенсії за віком є неправомірними та підлягають відновленню.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно частини 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу позивачки, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі №127/9055/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідач, як центральний орган влади вчинили дію, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з якими органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачки буде визнання протиправним та скасування рішення № 69 від 15.04.2022 Головного управління пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком з 30.03.2022 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" №1058, з дня настання пенсійного віку, а саме з 30.03.2022, зарахувавши до загального стажу періоди роботи: з 01.09.1978 по 15.07.1981 навчання в Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя; з 21.01.1985 по 23.10.1986 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; з 06.04.1990 по 05.04.1993 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Щодо судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, який прийняв протиправне рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 69 від 15.04.2022 Головного управління пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком з 30.03.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" №1058, з дня настання пенсійного віку, а саме з 30.03.2022, зарахувавши до загального стажу періоди роботи: з 01.09.1978 по 15.07.1981 навчання в Державному професійному технічному училищі №8 м. Запоріжжя; з 21.01.1985 по 23.10.1986 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; з 06.04.1990 по 05.04.1993 догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , сплачену суму судового збору у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 30.01.2023.

Суддя А.В. Сіпака