Справа № 640/30111/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 14.02.2020 року № про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не визнає заборгованість зі сплати единого внеску та наголошує, що строк розгляду його скарги на спірне рішення був порушений відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року замінено відповідача у справі №640/30111/20 з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на правонаступника Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (відокремлений підрозділ) ().

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2022 у задоволені позовних вимог відмовлено повністю (розглянуто у порядку спрощеного провадження).

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та непідтвердженість їх належними, достатніми та допустимими доказами, а відповідач як суб`єкт владних повноважень підтвердив наявність заборгованості сплати позивачем єдиного внеску та правильність його обрахування.

Позивач, не погоджуючись з цим рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Апелянт вважає, що відбиток штампу на конверті при направленні відповідачем відповіді на його скаргу свідчить про те, що його скарга була розглянута з порушенням, а отже відповідно до положень Порядку № 1124 вважається задоволеною.

Відповдіач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

Позивач перебуває на обліку з 01.12.2006 року:

- на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 року по 30.09.2018 року та з 01.07.2019 року по теперішній час;

- на загальній системі оподаткування з 01.10.2018 року по 30.06.2019 року.

З 19.12.2018 року позивач має статус «ФО - пенсіонер».

Рішенням Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 14 лютого 2020 року № на підставі частини 10 та пункту 2 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано до позивача штраф у розмірі 860,47 грн за період з 23 квітня 2013 року по 25 грудня 2014 року, штраф у розмірі 4749,89 грн за період з 21 січня 2015 року по 29 травня 2019 року грн та пеню в розмірі 6044,22 грн.

Згідно розрахунку штрафної санкції позивач не сплачував (неперерахував) або несвоєчасно сплачував (несвоєчасного перерахував) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з 23 квітня 2013 року по 25 грудня 2014 року та за період з 21 січня 2015 року по 29 травня 2019 року.

20.03.2020 позивачем подано скаргу до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві щодо спірного рішення, яка була отримана останнім 02.04.2020, та Рішенням Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 30 квітня 2020 року №15071/6/99-00-08-06-01-06 скаргу позивача від 20.03.2020 року було розглянуто та залишено без задоволення, а рішення від 14 лютого 2020 року № без змін.

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

-для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

-для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частин 11, 12 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини 10 статті 25 Закону №2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Згідно з частиною 11 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції.

Частиною 13 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

У разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до податкового органу або позову до суду.

У відповідності до частини 4 статті 4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4 частини 1 статті 4, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Фізична особа-підприємець, яка набула статус пенсіонера за віком або особи з інвалідністю та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, або досягла віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, та отримує відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, звільняється від сплати за себе єдиного внеску з наступного місяця після набуття такого статусу.

Згідно підпункту 2 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і с внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449) згідно з частиною 11 статті 25 Закону №2464 до ФОП, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 10% своєчасно несплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20% своєчасно несплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу затверджено наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року № 1124, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 178/28308 (тут і далі в редакції чинній на момент розгляду скарги позивача).

Відповідно до пункту 1 частини IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Висновки суду.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012 року по 30.09.2018 року та з 01.07.2019 року по день прийняття спірного рішення 14.02.2020.

З 19.12.2018 року позивач є пенсіонером і має статус «ФО - пенсіонер».

Отже, з урахуванням вищенаведених норм позивач звільняється від сплати за себе єдиного внеску з січня 2019 року.

Проте, апелянт не надав доказів щодо сплати єдиного внеску у вищевказані періоди: період з 23 квітня 2013 року по 25 грудня 2014 року та за період з 21 січня 2015 року по 29 травня 2019 року, хоча відповідні до положень КАС України кожна зі сторін має довести відповідними доказами свої доводи.

Разом з тим, апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що відбиток штампу на конверті при направленні відповідачем відповіді на його скаргу свідчить про те, що його скарга була розглянута з порушенням, а отже відповідно до положень Порядку № 1124 вважається задоволеною.

З вказаного приводу колегія суддів зазначає, що такий довід є неприйнятним, оскільки встановлені судом першої інстанції обставини з приводу строків розгляду скарги підтверджені відповідними доказами, і свідчать про дотримання відповідачем строків її розгляду.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, непідтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, про що правильно наголошує суд першої інстанції, і відповідач, як суб`єкт владних повноважень, підтвердив наявність заборгованості сплати позивачем единого внеску та правильність його обрахування.

Отже, надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, всі доводи апелянта колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 р - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, про визнання протиправними та скасування рішення, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Кузьменко