Справа № 803/63/16
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року

м. Київ

справа № 803/63/16

адміністративне провадження № К/990/32430/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу № 803/63/16

за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за моральної шкоди

за касаційною скаргою Волинської обласної прокуратури

на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року, постановлену колегією суддів у складі головуючого судді: Кузьмича С.М., суддів: Довгої О.І., Матковської З.М.,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

1. У січні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду до Прокуратури Волинської області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Волинської області від 04.01.2016 № 1к про звільнення;

1.2. поновити на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04.01.2016;

1.3. зобов`язати запропонувати та надати посаду в одному з відділів апарату прокуратури Волинської області;

1.4. зобов`язати нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі;

1.5. зобов`язати нарахувати та виплатити грошові кошти за невикористані відпустки, матеріальні допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі;

1.6. зобов`язати зарахувати до стажу роботи в органах прокуратури період вимушеного прогулу починаючи з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі;

1.7. стягнути 50 000 грн завданої моральної шкоди.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що після ліквідації відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області було утворено нові підрозділи з аналогічними функціями, проте посади для переведення йому не були запропоновані, не враховано переважне право на залишення на роботі, а також звільнення відбулося без погодження з профспілковим комітетом.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016, у задоволені позову відмовлено повністю.

4. Верховний Суд постановою від 11.09.2019 скасував постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016, а справу направив на новий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.

5. За результатами нового розгляду рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

6. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 803/63/16 скасовано та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Волинської області № 1к від 04.01.2016 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області з 04.01.2016, стягнуто з прокуратури Волинської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2016 по 02.03.2020 в сумі 448728,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

7. Постановою Верховного Суду від 28.01.2021 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 803/63/16 у частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті рішення апеляційного суду залишено без змін.

7.1. Приймаючи вищевказану постанову суд касаційної інстанції встановив, що при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом апеляційної інстанції не було підтверджено або спростовано факт підвищення посадового окладу позивача та складових його заробітної плати з метою здійснення належного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не було з`ясовано чи передбачає зміна структури заробітної плати з одночасним збільшенням посадових окладів, інші зміни чи вимоги до розрахунку середнього заробітку, а також відповідно не встановлено розмір підвищення посадового окладу, не розраховано коефіцієнт такого підвищення. Визначаючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд не застосував положення пункту 10 Порядку № 100, а також не посилався на підстави його неврахування.

7.2. З огляду на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в цій частині.

7.3. За результатами нового розгляду постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 у справі № 803/63/16 скасовано та прийнято нове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зобов`язано Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 04.01.2016 до 01.03.2020 в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до 01.03.2020 із врахуванням довідок № 18-216 від 18.05.2016, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-239 від 02.04.2021.

7.4. Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд апеляційної інстанції, врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постанові 28.01.2021, а також дослідивши наявні в матеріалах справи надані прокуратурою Волинської області та Волинською обласною прокуратурою довідки від 18.05.2016 № 18-216 для пред`явлення в органи Пенсійного фонду України, від 02.04.2021 № 21-239, від 02.04.2021 № 21-240, від 02.04.2021 № 21-241 про заробітну плату прокурора відділу прокуратури Волинської області за період з 01.01.2016, дійшов висновку, що ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 04.01.2016 до 01.03.2020 в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до 01.03.2020 із врахуванням довідок № 18-216 від 18.05.2016, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-239 від 02.04.2021, оскільки для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно врахувати факт підвищення посадового окладу позивача та складових його заробітної плати.

8. Ухвалами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного Суду від 17.06.2021 відмовлено у відкритті касаційних проваджень за касаційними скаргами Волинської обласної прокуратури та ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 803/63/16.

9. Волинською обласною прокуратурою до суду апеляційної інстанції 05.09.2022 подано клопотання про ухвалення додаткового рішення, у якому відповідач просив визначити конкретну суму коштів, які підлягають стягненню з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 по 01.03.2020.

10. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022 відмовлено у задоволенні заяви Волинської обласної прокуратури про ухвалення додаткового рішення у справі № 803/63/16.

11. Вказана ухвала мотивована тим, що вимога відповідача в ухваленні додаткового рішення шляхом зміни із зобов`язання нарахувати та виплатити на стягнення визначеної конкретної суми буде мати наслідком зміни способу виконання рішення, що суперечитиме вимогам щодо ухвалення додаткового рішення у справі.

11.1. Судом зазначено, що у позові ОСОБА_1 , зокрема, просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу в спірний період в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до 01.03.2020 із врахуванням довідок № 18-216 від 18.05.2016, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-239 від 02.04.2021. І ця позовна вимога постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 задоволена.

11.2. Суд апеляційної інстанції зауважив, що не погоджуючись із відсутністю у постанові апеляційного суду розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідач може звернутися із касаційною скаргою на зазначену постанову до суду касаційної інстанції. Водночас, перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення, визначений статті 252 КАС України, є вичерпним, а доводи заявника, на думку цього суду, не свідчать про існування жодної з них для можливості ухвалення судом додаткового судового рішення.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

12. Не погодившись із ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2022, Волинська обласна прокуратура звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, де просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

12.1. Ця касаційна скарга подана на підставі частин третьої, четвертої статті 328 КАС України із посиланням скаржника у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

12.2. В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник зазначає, що резолютивна частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у справі № 803/63/16 в частині зобов`язання Прокуратури Волинської області нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 є нечіткою, а тому існує необхідність в ухваленні додаткового рішення та визначення конкретної суми стягнення з Волинської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 .

12.3. Касатор зазначає, що задовольняючи вимогу ОСОБА_1 про стягнення з обласної прокуратури коштів за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції у постанові від 27.04.2021 у справі № 803/63/16 не визначив розмір такої виплати, незважаючи на те, що вимога про стягнення коштів заявлялася позивачем, а питання обрахунку складових, які підлягали включенню до складу заробітної плати, були предметом розгляду суду, що ухвалив рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 .

12.4. Скаржник звертає увагу на пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", де визначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. А відтак, на переконання скаржника вимога ОСОБА_1 у цій частині залишилася не вирішеною.

12.5. Скаржник зауважує, що при винесення оскаржуваної ухвали від 18.10.2022 судом апеляційної інстанції не було враховано, що відповідачу не зрозуміло як виконувати рішення про нарахування та виплату ОСОБА_1 коштів за час вимушеного прогулу із врахуванням довідки від 18.05.2016 № 18-216, яка була видана для пред`явлення в Управління Пенсійного фонду України для перерахунку пенсії, та у якій враховувалася заробітна плата позивача за грудень 2015 року. Натомість Порядок № 100 вимагає здійснювати таке обчислення виходячи із заробітку за два останні календарні місяці роботи. З цих же підстав не мають братися для обчислення та відповідної виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не мають братися до уваги і довідки від 02.04.2021 № 21-240, № 21-239, оскільки не містять відомостей про заробітну плату позивача за два останні календарні місяці роботи.

12.6. На думку касатора суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норм матеріального права, оскільки відмовляючи відповідачу в ухваленні додаткового рішення, не застосував пункт 1 частини першої статті 252 КАС України, положення частини другої статті 235 КЗпП України, пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці". При цьому, як зазначає скаржник, висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини першої статті 252 КАС України за обставин цієї справи наразі відсутній.

13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.12.2022 відкрито касаційне провадження №К/990/32430/22 за вищевказаною касаційною скаргою.

14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 27.01.2023 закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи

15. Ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.12.2022 про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської обласної прокуратури направлено ОСОБА_1 02.12.2022 на адресу позивача, указану у позовній заяві та касаційній скарзі, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим відправленням за штрих-кодовим ідентифікатором 291. Водночас конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду касаційної інстанції із відміткою установи поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». 13.01.2023 телефонограмою повідомлено позивача про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської обласної прокуратури у цій справі та про повторне направлення копії ухвали та копії касаційної скарги на поштову адресу, зазначену у позовній заяві, а також узгоджено направлення вказаних процесуальних документів на електронну адресу позивача. Водночас правом подати відзив на касаційну скаргу позивач не скористався, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

Позиція Верховного Суду

Джерела права. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.

16. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Перевіривши доводи касаційої скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.

18. Питання ухвалення додаткового судового рішення в КАС України унормовані положеннями статті 252 цього Кодексу.

19. Згідно із положеннями частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у випадках, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

20. Тобто, нормами КАС України передбачені випадки, коли суд може ухвалити додаткове судове рішення, перелік яких є вичерпним.

21. Згідно з частиною другою статті 252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

22. З аналізу вищенаведених положень слідує, що Кодексом адміністративного судочинства України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

23. Отже, процесуальний інститут додаткового судового рішення дає можливість виправити помилки суду, спричинені недотриманням вимог судового рішення, зокрема, щодо наявності в ньому відповіді на всі заявлені вимоги позивача (скаржника в адміністративному процесі), наявності суджень суду щодо способу виконання судового рішення у випадку, коли такі судження є необхідними, вирішення питання про судові витрати.

24. З наведеного слідує, що додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті заявлених позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень.

25. Разом з тим додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

26. При цьому, додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом.

27. Додаткова постанова не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.

28. Як зазначено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі від 18.10.2022 у заявленому у цій справі позові позивач, зокрема, просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу в спірний період в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до дня поновлення на роботі .

29. Із постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 слідує, що суд апеляційної інстанції задовольнив цю позовну вимогу та зобов`язав Прокуратуру Волинської області нарахувати та виплатити грошові кошти за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 04.01.2016 до 01.03.2020 в розмірі середньомісячного заробітку, з урахуванням надбавок та виплачених премій на посаді прокурора відділу прокуратури області, а також з урахуванням збільшення посадових окладів, виплат за класний чин, вислугу років та інших передбачених чинним законодавством виплат, які збільшувалися в період з 04.01.2016 до 01.03.2020 із врахуванням довідок № 18-216 від 18.05.2016, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-239 від 02.04.2021.

30. При цьому, з метою здійснення належного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням підвищення посадового окладу позивача та складових його заробітної плати, 24.03.2021 суд апеляційної інстанції надіслав запит до Волинської обласної прокуратури про витребування доказів, а саме довідок (із зазначенням всіх складових) про заробітну плату. Своєю чергою Волинською обласною прокуратурою на виконання запиту суду було надано довідки № 21-239 від 02.04.2021, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-241 від 02.04.2021 про розмір заробітної плати прокурора відділу прокуратури Волинської області, яка нараховувалася та виплачувалася у період з 01.01.2016, з 06.09.2017 та з 01.01.2020. Крім того, позивачем 02.03.2020 було надано суду довідку від 18.05.2016 № 18-216 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, виданої прокуратурою Волинської області. Вказані довідки були предметом дослідження суду апеляційної інстанції.

31. Таким чином у постанові від 27.04.2021 було вирішено позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача, з приводу яких досліджувалися докази (довідки) у справі та визначено спосіб виконання судового рішення в цій частині, який просив позивач у позовній заяві.

32. Отже, доводи касаційної скарги, що ця позовна вимога ОСОБА_1 не була вирішена судом апеляційної інстанції у постанові 27.04.2021 не знайшли свого підтвердження.

33. Водночас доводи відповідача у клопотанні про ухвалення додаткового рішення та у цій касаційній скарзі зводяться до незгоди із постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021, в обґрунтування яких скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції при вирішенні означеної позовної вимоги положень пункту 10 Порядку № 100, частини другої статті 235 КЗпП та неврахування пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", а також до переоцінки досліджених судом доказів - довідок № 18-216 від 18.05.2016, № 21-240 від 02.04.2021, № 21-239 від 02.04.2021.

34. Разом з тим, оцінка вищенаведеним доводам відповідача могла бути надана судом касаційної інстанції під касаційного перегляду постанови суду апеляційної інстанції, позаяк відповідно до положень статті 341 КАС України перевірка законності та обґрунтованості судових рішень, а також правильності застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права здійснюється Верховним Судом.

35. З матеріалів справи слідує, що відповідач скористався своїм правом на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 та відповідно до ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.06.2021 у відкритті касаційного провадження відповідачу було відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 333 КАС України.

36. Отже, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 у цій справі набрала законної сили та відповідно до приписів статті 129 Конституції України та статті 13 КАС України є обов`язковою до виконання у цій частині.

37. Своєю чергою відповідач звернувшись із заявою про ухвалення додаткового рішення фактично прагне зобов`язати суд переглянути постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішеної судом позовної вимоги про стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

38. Беручи до уваги наведене суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення, визначений статтею 252 КАС України, є вичерпним і доводи скаржника не свідчать про існування жодної з них для можливості ухвалення судом додаткового судового рішення у цій справі.

39. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для винесення додаткового рішення.

40. За таких умов, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

41. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

42. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції винесено законну і обґрунтовану ухвалу, постановлену з дотриманням норм процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали відсутні.

43. З огляду на результат касаційного розгляду у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Волинської обласної прокуратури залишити без задоволення.

2. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року у справі № 803/63/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов