Справа № 620/8873/22
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року Чернігів Справа № 620/8873/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 96550,21 грн через 286 днів після звільнення;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 286 дні затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2022 по 06.12.2022 включно, обчислений шляхом множення середнього розміру грошового забезпечення за останні два місяці служби на кількість днів затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу у зв`язку зі звільненням не було вчасно виплачено компенсацію вартості за неотримане під час служби речове майно в сумі 96550,21 грн, цей розрахунок проведений лише 07.12.2022. Тому, посилаючись на положення статті 116, 117 Кодексу законів про працю України, вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

У поданому до суду відзиві відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог та просить у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що компенсація вартості речового майна проведена в повному обсязі із позивачем. Щодо своєчасності такої виплати та застосування до відповідача вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України зазначає, що в даному випадку визначальним є факт вини роботодавця в такій невиплаті грошового забезпечення в день звільнення. Зауважує, що наразі військова частина НОМЕР_1 цілодобово виконує завдання щодо захисту територіальної цілісності та недоторканості України, постійного залучення особового складу для виконання завдань за призначенням в районі ведення бойових дій, виконанням першочергових завдань в інтересах оборони на території Чернігівської, Донецької, Луганської, Харківської, Запорізької областей та в інших районах ведення бойових дій. Так, у зв`язку зі збройною агресією пункт постійної дислокації частини був повністю знищений, що призвело до постійної зміни дислокації військової частини, тривалого часу для відновлення втраченого майна, ускладненню своєчасного відпрацювання документів та ін. Крім того, зважаючи на те, що країна перебуває в сані війни, то видатки МОУ насамперед спрямовуються на здійснення першочергових заходів щодо укріплення обороноздатності держави. Таким чином, відповідач вважає, що в даному випадку вина Військової частини НОМЕР_1 як роботодавця відсутня, а тому і підстави для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу також відсутні.

Ухвалою судді від 09.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 23.12.2022 витребувано у відповідача довідку про середній розмір грошового забезпечення позивача.

Щодо клопотання представника позивача про залишення позову без розгляду, суд зазначає, що дійсно у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби спеціальним строком для звернення до суду є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який має перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу. Водночас, суд звертає увагу на те, що вказаний місячний строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, із рапортом про компенсацію вартості грошового забезпечення та надання відповідної довідки позивач звернулась до Військової частини НОМЕР_1 23.02.2022, однак відповідь із довідкою про вартість речового майна, що підлягає компенсації отримала 08.11.2022, а до суду звернулась 02.12.2022 (відповідно до відтиску штампу відділення поштового зв`язку). Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не порушено вимог ч. 5 ст. 122 КАС України в частині строків звернення до суду.

Крім того, щодо посилання відповідача на повне задоволення позовних вимог позивача в зв`язку з виплатою компенсації вартості речового майна 07.12.2022, що, на думку представника є підставою для закриття провадження у справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд зазначає, що після такої виплати компенсації ОСОБА_1 зменшила свої позовні вимог та остаточно просила визнати протиправною затримку у виплаті всіх належних при звільненні сум, а також стягнути середній заробіток за час такої затримки. Таким чином, суд не знаходить правових підстав застосування п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2022 №8-РС звільнено у запас, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2022 №49 по стройовій частині виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 19).

Позивач 23.02.2022 звернулась до відповідача із рапортом щодо вартості речового майна, що належить до видачі та разом із листом від 08.11.2022 отримала довідку №30 від 08.11.2022 про вартість вказаного майна (а.с. 20, 21-23).

З огляду на виписку з особового карткового рахунку позивача, що також підтверджується доданими до відзиву відомістю розподілу виплат, розрахунково-платіжною відомістю №553, платіжним дорученням №887 від 05.12.2022 відповідач 06.12.2022 перерахував позивачу компенсацію за неотримане речове майно в сумі 96550,21 грн, що відповідно до відомості розподілу виплат та виписки по картковому рахунку позивач отримала 07.12.2022 (а.с. 51, 68-70).

Відповідно до Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 №105/27 середнє грошове забезпечення позивача становить 8710,08 грн. Кількість прослужених днів 61 (а.с. 86).

Вважаючи, що відповідач порушив право на своєчасний розрахунок при звільненні, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 передбачалося, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Таким чином, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення.

Судом встановлено, що позивача з військової служби звільнено 23.02.2022, тоді як фактичний розрахунок з ним було проведено 07.12.2022.

Враховуючи те, що відповідач провів фактичний розрахунок із позивачем щодо виплати суми грошового забезпечення поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, то в цьому випадку є підстави для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 1.380.2019.006549 (постанова від 27.10.2022).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), відповідно до пункту 2 якого середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2023 №105/27 середнє грошове забезпечення позивача становить 8710,08 грн, середньоденне з розрахунку зазначених у вказаній довідці відпрацьованих днів 285,58 грн. Суд звертає увагу, що вказані суми позивачем не оспорюються.

Кількість днів, впродовж яких затримано виплату грошової компенсації позивачу з 24.02.2022 (з дня, наступного після звільнення) по 06.12.2022 включно (день повного розрахунку) становить 286 календарних днів.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній у постанові підсумувала, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні (286 календарних днів) становить 81 675,88 (286 х 285,58 грн).

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості, пропорційності та з урахуванням таких критеріїв, як розмір невиплаченої компенсації за речове майно із розрахованим середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні, та той факт, що відповідач фінансується повністю з Державного бюджету України та з урахуванням воєнного стану в державі, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування та задоволення позовних вимог у сумі 40 837,94 грн.

Суд вважає, що з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, враховуючи принцип розумності, справедливості та пропорційності, а також те, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні, в період дії якого Військова частина НОМЕР_1 постійно виконує завдання щодо захисту територіальної цілісності та недоторканості України, а зважаючи на те, що країна перебуває в сані війни, то видатки МОУ насамперед спрямовуються на здійснення першочергових заходів щодо укріплення обороноздатності держави, стягнення на користь позивача середнього грошового забезпечення у розмірі 40 837,94 грн буде співмірною компенсацію майнових втрат, які позивач поніс через несвоєчасний розрахунок при звільнені та не призведе до надмірного фінансового тягаря для відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в розмірі 40 837,94 грн.

Квитанцією від 01.12.2022 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн (а.с. 24).

З огляду на зазначене та на положення частини першої статті 132, частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на позивача судового збору у розмірі 496,20 грн.

Керуючись статями 139, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2022 по 06.12.2022 включно.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.02.2022 по 06.12.2022 включно в сумі 40837,94 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . Адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Дата складення повного рішення суду - 30.01.2023.

Суддя Ю. О. Скалозуб