Справа № 420/15417/22
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ в Одеській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до пільгового стажу за списком №1 ОСОБА_1 періодів його водолазної практики під водою з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 28.02.1995, з 01.06.1995 по 26.09.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 11.02.1997 по 30.04.1997, з 10.08.2000 по 15.07.2001, з 16.07.2001 по 30.11.2001, з 01.03.2002 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 30.11.2004, з 01.08.2009 по 30.11.2009,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто, з 22 липня 2014 року до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи позивача водолазом з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 28.02.1995, з 01.06.1995 по 26.09.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 11.02.1997 по 30.04.1997, з 10.08.2000 по 15.07.2001, з 16.07.2001 по 30.11.2001, з 01.03.2002 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 30.11.2004, з 01.08.2009 по 30.11.2009 та зобов`язати відповідача виплатити позивачу перераховану пенсію з урахуванням проведених виплат,

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення та перерахунків пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати з 01.08.2001 по 31.10.2003 в нульовому значенні.

- зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до стажу без урахування заробітної плати періоду з 01.08.2001 по 31.10.2003 з урахуванням проведених виплат з моменту призначення пенсії та зобов`язати відповідача виплатити позивачу перераховану пенсію з урахуванням проведених виплат.

- розподілити судові витрати, стягнувши з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1985,60 коп. та суму витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом, у розмірі 11 200 грн.00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 у відповідності до ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон- №1058), бо йому виповнилося 50 років та був набутий стаж, що давав право виходу на пенсію.

З 22 липня 2014 року відповідач призначив пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, пенсіонер перебуває на обліку в Біляївському ВОГ Головного управління Пенсійного фонду Одеської області. Після масового перерахунку пенсії в жовтні 2017р., чисельних індивідуальних перерахунків позивач отримує пенсію в розмірі 3439.97 грн. У позивача виникли обґрунтовані сумніви щодо вірності зробленого пенсіонеру перерахунку пенсії, оскільки все життя (майже безперервний стаж водолаза з 03.05.1986 по теперішній час) працював водолазом, що підтверджується відповідними довідками, трудовою книгою та особистими книгами водолаза. На адвокатський запит №167 від 12.08.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області направило адвокату копію пенсійної справи ОСОБА_1 , 08.09.2022 позивач отримав від адвоката аналітико-правовий висновок за результатами аналізу його пенсійної справи, зі змісту якого ОСОБА_1 дізнався про чисельні порушення пенсійного законодавства, припущені органом пенсійного фонду при розрахунку пенсії серед яких основними є, зокрема, не зарахування періодів роботи позивача до стажу за списком №1 - з моменту призначення пенсії та обрахунок заробітку в нульовому значенні.

В матеріалах пенсійної справи позивача наявні довідки про прийняття/звільнення на/з роботу(и), довідки, що визначають право на пенсію на пільгових умовах для окремих категорій працівників, довідки про підтвердження наявного трудового стажу, довідки про зміну назви підприємства, довідки про заробітну плату, трудова книжка, дві особові книжки водолаза, накази про атестацію робочих місць частково відсутні. Позивач доклав намагався отримати докази проведення атестації робочих місць за спірні періоди, але отримати ці довідки не вдалося , оскільки адвокатські запити в цій частині проігноровані. На переконання сторони позивача, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати тягар відповідальності за не проведення роботодавцем або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах та отримання пенсії у належному розмірі. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпрацю. З огляду на те, що посада водолаза включена до переліку посад за списком №1, затвердженим постановою КМ України від 16 січня 2003 р. N 36 та постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461, дії відповідача в частині не зарахування роботи позивача за списком №1 періодів з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 10.08.2000 по 09.11.2003, з 06.07.2009 по 23.11.2009 мають бути визнані судом неправомірними та такими, що суперечать приписам п. а ч. 1 ст. 13 Закону України №1788 та ч. 1 ст. 114 Закону України №1058.

Ухвалою від 03.11.2022 відкрито спрощене провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи без виклику представників сторін в письмовому провадженні.

21.11.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та з 22.07.2014 отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІУ (надалі по тексту Закон № 1058-ІУ), обчислену як працюючій особі при страховому стажі 35 років 2 місяці (враховано по 28.02.2021), в т. ч. пільговому стажі за Списком № 1 - 10 років, середньомісячній заробітній платі 9781,81 грн., визначеній за періоди з 01.10.1993 по 30.09.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.11.2009, згідно даних персоніфікованого обліку, розмір пенсії становить 3439,97 грн.

Під час обчислення пенсії позивача, Головним управлінням до пільгового стажу за Списком № 1 не враховані наступні періоди роботи:

- з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.10.1998 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.08.1999 по 31.10.1999, з 01.01.2000 по 31.01.2000, оскільки відсутня інформація, яка підтверджує часи перебування під водою за зазначені періоди.

- з 16.07.2001 по 09.11.2003, оскільки ОСОБА_1 був відряджений для роботи в складі екіпажу м/б "Кондор", а зарплата за цей період нараховувалася ДП "Морська аварійно- рятувальна служба";

- з 01.08.1992 по 31.01.1995, оскільки відсутня атестація робочих місць;

- з 01.02.1995 по 28.02.1995, оскільки не підтверджені часи перебування під водою;

- з 01.06.1995 по 26.09.1995, оскільки не підтверджені часи перебування під водою;

- з 27.09.1995 по 10.02.1997, оскільки відсутні відомості про атестацію водолаза- матроса;

- з 11.02.1997 по 30.04.1997, оскільки не підтверджено часи перебування під водою;

- з 10.08.2000 по 09.11.2003, оскільки відсутні відомості про атестацію водолаза-матроса;

- з 01.12.2003 по 31.01.2004, оскільки ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати;

- з 06.07.2009 по 23.11.2009, оскільки відсутні документи, які підтверджують пільговий характер роботи.

Враховуючи те, що позивачем до Головного управління не було надано відомостей за спірні періоди роботи про підтвердження часів перебування під водою, атестації робочих місць та з урахуванням того, що позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати у Головного управління були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у зарахуванні спірних періодів роботи до спеціального стажу роботи під час розрахунку пенсії. Відповідач вважає помилковими посилання позивача стосовно того, що він має провести перерахунок пенсії позивача з зарахуванням до стажу без урахування заробітної плати періоду з 01.08.2001 по 31.10.2003 з урахуванням проведених виплат з моменту призначення пенсії з огляду на те, що відповідно до ст. 40 Закону № 1058-ІУ для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. З наведеного вбачається, що на законодавчому рівні чітко визначено умови обчислення заробітної плати при обчислення пенсії, іншого нормами чинного законодавства не передбачено. Також відповідач заперечує проти стягнення з Головного управління ПФУ в Одеській області на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1985,60 коп. та суму витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом, у розмірі 11200 грн.00 коп.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 22 липня 2014 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсіонер перебуває на обліку в Біляївському ВОГ Головного управління пенсійного фонду Одеської області.

П. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІУ передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пенсія була призначена позивачу як працюючій особі при страховому стажі 35 років 2 місяці (враховано по 28.02.2021), в т. ч. пільговому стажі за Списком № 1 - 10 років, середньомісячній заробітній платі 9781,81 грн, визначеній за періоди з 01.10.1993 по 30.09.1998 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.11.2009, згідно даних персоніфікованого обліку, розмір пенсії становить 3439,97 грн.

В період 03.05.1986 - 16.01.2004 згідно записам трудової книжки позивач працював водолазом в різних структурних підрозділах Державної судноплавної компанії "ЧОРНОМОРСЬКЕ МОРСЬКЕ ПАРОПЛАВСТВО", яке з 28 березня 2002 року перейменовано в Державне підприємство "Марс". З 06.07.2009 по 23.11.2009 працював водолазом в ТОВ "СПТР".

Пільгові переліки Списків № 1 і № 2 затверджені: постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956; постановою Кабінету Міністрів України від 26.01.1991 № 10; постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162; постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36; постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Підпунктом 23-2 розділу ХХШ "Загальні професії (у всіх галузях господарства)" Списку № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, передбачені водолази 1,2,3 групи спеціалізації робіт та інші працівники, зайняті роботою під водою у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше.

Відповідач не заперечує права позивача на отримання пенсії на пільгових умовах, як такому що має відповідний стаж роботи під водою. Разом з тим, спірним є період пільгового стажу, що впливає на розмір пенсії позивача.

Під час призначення пенсії в 2014 році Головним управлінням до пільгового стажу за Списком № 1 не враховані наступні періоди роботи:

- з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.10.1998 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.08.1999 по 31.10.1999, з 01.01.2000 по 31.01.2000, оскільки відсутня інформація, яка підтверджує часи перебування під водою за зазначені періоди.

- з 16.07.2001 по 09.11.2003, оскільки ОСОБА_1 був відряджений для роботи в складі екіпажу м/б "Кондор", а зарплата за цей період нараховувалася ДП "Морська аварійно- рятувальна служба";

Також не увійшли до пільгового стажу періоди роботи водолазом з 01.12.2003 по 28.02.2021, а саме: з 01.08.1992 по 31.01.1995, оскільки відсутня атестація робочих місць;

- з 01.02.1995 по 28.02.1995, оскільки не підтверджені часи перебування під водою;

- з 01.06.1995 по 26.09.1995, оскільки не підтверджені часи перебування під водою;

- з 27.09.1995 по 10.02.1997, оскільки відсутні відомості про атестацію водолаза- матроса;

- з 11.02.1997 по 30.04.1997, оскільки не підтверджено часи перебування під водою;

- з 10.08.2000 по 09.11.2003, оскільки відсутні відомості про атестацію водолаза-матроса;

- з 01.12.2003 по 31.01.2004, оскільки ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати;

- з 06.07.2009 по 23.11.2009, оскільки відсутні документи, які підтверджують пільговий характер роботи.

Позивач частково не згодний з діями відповідача по не зарахуванню до пільгового стажу вказаних періодів роботи.

Так, позивач посилається на те, що трудовою книжкою, особистими книжками водолаза, довідками №Р-194 від 22.05.2012 року, №15 від 15.03.2015, виданими ДП "МАРС", підтверджується пільговий стаж позивача за списком №1 - 19 років 8 місяців 26 днів . Дані довідки знаходиться в матеріалах пенсійної справи. Натомість орган пенсійного забезпечення обліковує пенсіонеру пільговий стаж як 10 років. Також позивач не погоджується із правомірністю використання відповідачем нульового значення розміру заробітної плати за період страхового стажу з 16.07.2001 - 09.11.2003, оскільки це суперечить самій суті механізму обрахунку пенсії. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, наявність заборгованості підприємства по страхових внесках не може бути підставою для обрахунку зарплати позивача за період роботи в Державному підприємстві "МОРСЬКА ПОШУКОВО-РЯТУВАЛЬНА СЛУЖБА" в нульовому значенні .

Такі дії відповідача знижують розмір пенсії позивача, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

ч. 2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05.11.91 р. (далі-Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі -Закон №1058-IV).

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених чинним раніше законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Суд зазначає, що у період роботи позивача за професією - водолаз, застосовувався "Список №1 производств, цехов, профессий и должностей на подземных работах, на работах с вредными условиями труда и в горячих цехах, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах", затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 № 1173, та "Список № 1 производств, работ, профессий, должностей и показателей на подземных работах, на работах с особо вредными и особо тяжелыми условиями труда, занятость в которых дает право на пенсию по возрасту (по старости) на льготных условиях", затверджений постановою Кабінету Міністрів СССР від 26.01.1991 № 10, якими була передбачена ця професія та надавала право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, який затверджено постановою КМ СРСР від 26.01.1991 № 10, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають водолази і інші працівники, зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин (позиція - 465, розділ XXIII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. №461, відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджено Список N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За змістом розділі XXIII "Загальні професії (у всіх галузях господарства)" вказаного Списку № 1 до нього належать водолази 1, 2, 3 групи спеціалізації робіт та інші працівники, зайняті роботою під водою, у тому числі в умовах підвищеного атмосферного тиску, не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць), або час перебування яких під водою з початку водолазної практики становить 2750 годин і більше.

Відповідно до п. 2 Постановления Госкомитета Совета Министров СССР по вопросам труда и заработной платы и Секретариата ВЦСПС" від 19 січня 1961 року №35/2, (мовою оригіналу) "личная книжка водолаза служит документом, удостоверяющим квалификацию водолаза, установленную глубину погружения, прохождение водолазной службы, количество часов пребывания под водой, характер выполнявшихся им водолазных работ, результаты ежегодных проверок знаний по специальности и требований безопасности, а также является основанием для выплаты единовременного денежного вознаграждения за длительное пребывание под водой с начала водолазной практики и оформления льготной пенсии".

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно п.п. 1 та 2 п.2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за N 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі за текстом Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п.20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Пунктом 1 листа-роз`яснення від 03.03.2000. №001-3/490-02-6 Міністерства праці та соціальної політики України встановлено: "якщо час перебування під водою з початку водолазної практики становить менше 2750 годин, то в стаж, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, зараховуються ті часи, коли час роботи під водою складає не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць)".

Судом встановлено, що станом на дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач досяг 50 річного віку, він мав більше 35 років страхового стажу . На день звернення страховий стаж позивача складав за підрахунками органу ПФУ є 10років, а за підрахунками позивача - 19 років.

Позивач оскаржує дії відповідача по не зарахування з моменту призначення пенсії до пільгового стажу періодів з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 28.02.1995, з 01.06.1995 по 26.09.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 11.02.1997 по 30.04.1997, з 10.08.2000 по 15.07.2001, з 16.07.2001 по 30.11.2001, з 01.03.2002 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 30.11.2004, з 01.08.2009 по 30.11.2009.

Підставою незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів: з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992 є висновки відповідача про те, що відсутнє підтвердження роботи під водою в кількості не менше 275 годин на рік (25 годин на місяць). При цьому позивач не оскаржує не зарахування наступних періодів до пільгового стажу - з 01.10.1998 по 30.04.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.08.1999 по 31.10.1999, з 01.01.2000 по 31.01.2000

Разом з тим, довідкою КАЗЕННОГО ПІДПРИЄМСТВА "МОРСЬКА ПОШУКОВО-РЯТУВАЛЬНА СЛУЖБА" від 07.04.2014 підтверджено час перебування під водою водолаза, яка є в пенсійній справі, а відповідно до особової книжки водолаза б/н від 11.08.1982, особової книжки водолаза №160 від 04.01.1993, ОСОБА_1 має наступну кількість годин водолазної практики під водою: за 1990 рік - 294 годин; за 1992 рік - 338 годин; 1995 рік - 150 годин; за 1997 рік - 177 годин; за 1998 рік - 193 години; за 1999 рік - 92 години; за 2000 рік - 270 годин.

Таким чином, суд вважає, що періоди роботи з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992 підлягають зарахуванню на підставі постанови КМ України від 16 січня 2003 р. № 36 та постанови КМ України від 24.06.2016 року № 461, відповідно до роз`яснень, наведених в листі-роз`ясненні від 03.03.2000 №001-3/490-02-6 Міністерства праці та соціальної політики України.

Факт роботи, нарахування та виплати заробітної плати позивачу в періоди з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992 також підтверджується довідкою про заробіток для обчислення пенсії №76 від 22.05.2012, довідкою про заробіток для обчислення пенсії №б/н від 07.04.2014 (вих.№120) які наявні в матеріалах пенсійної справи пенсіонера.

З відомостей пенсійної справи вбачається що пероід роботи позивача 10.08.2000 по 16.07.2001, 01.02.2004 по 30.11.2004, також не врахований у пільговий стаж. Підстави для неврахування відповідачем не обгрунтован, хоч стаж роботи водолазом підтвердежно трудовою книжкою та довідками Державного підприємства "Морська аваріно-рятувальна служби " № 121 від 07.04.2014, № 15 від 25.03.2015, підставою для видачі яких вказано особиста карта моряка Т-2 № 1855, особисті рахунки, накази по плавсклад, штатні розклади суден. Крім того, особова книжка водолаза № 160 від 04.01.1993 свідчить, що облік часу під водою ОСОБА_1 дорівнює:

за період з 10.08.2000 по 16.07.2001: серпень 2000 - 25 год., вересень 2000 - 25 год., жовтень 2000 - 25 год., листопад 2000 - 25 год., грудень 2000 - 25 год., січень 2001 - 25 год., лютий 2001 - 26 год., березень 2001- 26 год., квітень 2001 - 25 год., червень 2001 - 25 год.

за період 01.02.2004 по 30.11.2004: лютий 2004 - 25 год., березень 2004 - 25 год., квітень 2004 - 26 год., травень 2004 - 25 год., червень 2004 - 25 год., липень 2004 - 25 год., серпень 2004 - 25 год., вересень 2004 - 26 год., жовтень 2004 - 27 год., листопад 2004 - 25 год.

Що стосується незарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача водолазом 1-го класу в ТОВ "СПТР" з 06.07.2009 по 23.11.2009, то відомості про пільговий характер роботи підтверджується трудовою книжкою та записами особистої книжки водолаза про кількість годин перебування під водою, записи завірені керівником ТОВ та печаткою товариства. За період серпень-листопад 2009 року кількість годин під водою перевищує 25 годин.

Тому ці періоди також належить зарахуванню до стажу за списком № 1 позивача.

Щодо відсутності матеріалів атестації робочих місць за період з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 10.08.2000 по 09.11.2003, який не враховано відповідачем до пільгового стажу позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731ь (далі за текстом Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Беручи до уваги, що усі записи в трудовій книжці позивача за спірні періоди, які не враховані відповідачем до пільгового стажу, містять відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах (зазначена посада позивача, яка включена до Списку № 1), а особиста книжка водолаза підтверджує наявність необхідної кількості годин під водою, доводи відповідача у спірному рішенні про ненадання позивачем довідок, що підтверджують час пепребування водолаза під водою, є безпідставними та необгрунтованими.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, що набрала чинності з 21.08.1992, та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 р. N 442 (далі Порядок №№ 442) та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII "Про охорону праці" працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося вище, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "а" статті 13 Закону № 1788-XII - за результатами атестації робочих місць як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до пункту а статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а.

При цьому суд враховує, що при прийнятті рішення від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

При цьому Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації. Такі висновки Верховного Суду України не суперечать зазначеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням наведених приписів законодавства, суд вважає, що відповідачем безпідставно та необґрунтовано не зараховано до спеціального стажу періоди його роботи з підстав відсутності атестації робочих місць за деякі періоди роботи.

В трудовій книжці позивача записи про прийом звільнення переведення оформлені належним чином , чітко, зрозуміло та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, позивач має особисті книжки водолаза, довідки про підтвердження часу проведення під водою, довідки про заробітну плату, з яких вбачається, що позивач працював водолазом, також вбачається кількість годин, проведених під водою, тому відповідач до обрахунку пільгового стажу позивача поставився формально та протиправно відмовив у зарахуванні періодів роботи за списком №1 з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 28.02.1995, з 01.06.1995 по 26.09.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 11.02.1997 по 30.04.1997, з 10.08.2000 по 15.07.2001, з 16.07.2001 по 30.11.2001, з 01.03.2002 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 30.11.2004, з 01.08.2009 по 30.11.2009 з підстав, не передбачених п. 10 Порядку №383.

Щодо посилань відповідача на те, що додатковою підставою для неврахування стажу 16.07.2001-09.11.2003 до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах, є факт перебування позивача у відрядженні для роботи в складі екіпажу м/б "Кондор", зарплата за цей період нараховувалася ДП "Морська аварійно-рятувальна служба", але відомостей про нараховану та виплачену зарплату не зберіглось.

З огляду на відомості, які містяться в особистій книзі водолаза №160 від 04 січня 1993, вбачається наступний облік часу перебування ОСОБА_1 під водою: За 2001 рік: липень - 26 год., серпень - 27 год., вересень - 26 год., жовтень - 25 год., листопад - 25 год., грудень - відпустка. Всього час перебування під водою за 2001 рік - 271 год. (аркуш водолазної книги №160 від 04 січня 1993 №32).

За 2002 рік: січень - відпустка, лютий - 10 год., березень - 25 год., квітень - 26 год., травень - 25 год., червень - 25 год., липень - 26 год., серпень - 25 год., вересень - 27 год., жовтень - 26 год, листопад - 25 год., грудень - 25 год. Всього час перебування під водою за 2002 рік - 265 год. (аркуш водолазної книги №160 від 04 січня 1993 №34).

За 2003 рік: всього час перебування під водою за 2003 рік - 282 год. (аркуш водолазної книги №160 від 04 січня 1993 №36).

Відтак, на підставі п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України №1788 та ч. 1 ст. 114 Закону України №1058, постанови КМ України від 16 січня 2003 р. № 36 та постанови КМ України від 24.06.2016 року № 461, а також у відповідності до роз`яснень, наведених в листі-роз`ясненні від 03.03.2000 №001-3/490-02-6 Міністерства праці та соціальної політики України, відповідач протиправно не зарахував до стажу за списком №1 позивача період 16.07.2001-09.11.2003.

Органом ПФУ враховано цей період роботи до загального трудового стажу. Але при розрахунку розміру пенсії за формулою, застосоване нульове значення заробітної плати за ці періоди, тому що відомості про заробітну плату відсутні. Позивач оскаржує правомірність дій відповідача щодо застосування приписів ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при призначенні та перерахунку пенсії позивачу, що полягає у зарахуванні до страхового стажу позивача при обчисленні розміру пенсії заробітку в нульовому значенні за періоди роботи позивача

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", ";Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ";Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до положень статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 12 статті 20 Закону №1058 передбачено, що страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 записи №9-11 (арк.4-7): з 27.08.2000 року по 28.02.2002 року позивач працював в Чорноморському морському пароплавстві. Відповідно до запису №10 в трудовій книзі, з 28.03.2002 в зв`язку з реорганізацією УБРСФЧАБ перейменоване в ДП "МАРС".

Відповідно до положень частини 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 року незалежно від перерв.

Пунктом 5 ч.1 ст.40 вищевказаного Закону передбачено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст.41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:

1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;

2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Слід зазначити, що використання відповідачем нульового значення розміру заробітної плати 16.07.2001-09.11.2003 через відсутність архівних відомостей стосовно розміру нарахованої та фактично отриманої заробітної плати позивачем за цей період мало наслідком зменшення коефіцієнту, який застосовується при розрахунку розміру пенсії позивача згідно статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Суд не може погодитися із правомірністю використання відповідачем нульового значення розміру заробітної плати за вказаний період страхового стажу , оскільки це суперечить самій суті визначеного статтю 40 вказаного закону механізму обрахунку пенсії.

Зокрема, якщо розмір пенсії залежить від розміру заробітної плати за період страхового стажу, то цілком логічним є те, що розмір такої заробітної плати не може дорівнювати нулю.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки саме воно здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

А відтак, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Виходячи з цього, судв вважає, що в ситуації, де період страхового стажу позивача в ДЕРЖАВНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ "МОРСЬКА ПОШУКОВО-РЯТУВАЛЬНА СЛУЖБА" з 16.07.2001 по 09.11.2003 є підтвердженим та повинен враховуватися, а розмір заробітної плати за такий період не встановлений, то при розрахунку пенсії заробітна плата за такий період страхового стажу не повинна враховуватися, і, відповідно, не повинна впливати на коефіцієнт заробітної плати, який застосовується при розрахунку пенсії.

Отже вказаний стаж має бути зарахований до пільгового стажу і без врахування заробітної плати за цей період.

Щодо вимог позивача про поновлення порушеного права за весь період, що передував виявленню такого порушення, а саме з моменту призначення пенсії, та доводів відповідача про пропуск строку звернення позивачм до суду, оскільки пенсія була призначена ще в 2014 році, суд дійшов наступних висновків.

Так, свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що про своє порушене право на отримання пенсії в розмірі, передбаченому чинним законодавством, позивач дізнався випадково, 08.09.2022, коли отримав від адвоката аналітико-правовий висновок щодо перевірки правильності нарахування пенсії. Відмову в задоволенні вимог позивача він отримав від органу пенсійного забезпечення в листі від 13.10.2022 .

Як стверджує позивач, йому було невідомо, що розмір пенсії обчислювався з пільгового стажу 10 років, також йому не було повідомлено про не зарахування до пільгового стажу певних періодів роботи. Ці доводи відповідачем не спростовуються. Ніяких додаткових документів, які б підтверджували пільговий характер роботи, додатково від нього орган ПФУ не просив.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії передбачає, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Отже, з наведеної норми вбачається наявність у органів Пенсійного фонду необхідного обсягу прав для вирішення питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

На пенсіонера законодавством не покладено обов`язку надавати додатково підтверджуючі (уточнюючі) стаж документи. Відмова ж пенсійного фонду зараховувати спірні періоди стажу, а точніше пов`язана з цим недоплата пенсіонеру пенсійних виплат, є по суті порушенням Пенсійного фонду.

Таким чином, не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача водолазом повністю суперечить нормам чинного законодавства України, в тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Позивач просить здійснити перерахунок розміру пенсії внаслідок неправомірних дій ПФУ щодо неправильного обчислення спеціального стажу. На зарахування спірних періодів роботи за Списком № 1 позивач мав право ще з моменту призначення пенсії у 2014 році, а тому в даному випадку останній не повинен був звертатися до УПФ з окремою заявою про перерахунок пенсії, а відповідач мав самостійно виправити помилку.

Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобовязань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи

Таким чином, позовні вимоги про проведення перерахунку пенсії підлягають задоволенню з моменту призначення пенсії в неправильному розмірі через заниження пільгового стажу роботи.

Щодо ствердження відповідача про необхідність застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду, які встановлені ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, то даний Кодекс є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Натомість спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення та строки перерахунку пенсій є Закон ""Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ч.2 ст. 46 якого передбачає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. У цій нормі йде мова про нараховані суми пенсії та про вину органу ПФУ. Не нарахування сум пенсії може бути наслідком вини органу ПФУ, проявом якої є порушення законодавства про пенсійне забезпечення, тобто факт не нарахування будь-яких складових пенсії може бути спірним.

З зазначеного вбачається, що у разі порушення органом ПФУ законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

Тому право позивача щодо перерахунку пенсії з 2014 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про розподіл судових витрат судова колегія зазначає наступне.

У відповідності з ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, у зв`язку із розглядом справи в суді позивач поніс судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. за подання позовної заяви, то ці витрати відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача.

Також в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати на правничу допомогув розмірі 11200 грн.

Відповідно до положень ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір понесених витрат на правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботи.

Положеннями ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Так, на підтвердження суми витрат в розмірі 11200 грн. на професійну правничу допомогу надану позивачу під час розгляду справи в суді адвокатом позивача було надано суду: договір про надання правничої допомоги від 11.08.22; кошторис витрат; акт виконаних робіт; розрахункову квитанцію від 25.10.22 на суму 11200 грн. З вказаними документами, доданими до позовної заяви, відповдіач був ознайомлений через систему "Електронний суд" .

Як вбачається з кошторису витрат на оплату гонорару, адвокатом Сластніковою Г.О. зазначено, що надано позивачу такі види послуг, а саме: складання позовної заяви разом із додатками - 10800 грн., подання позовної заяви до суду - 400 грн.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі №826/841/17.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що заявлена сума витрат на правову допомогу у розмірі 11200,00 грн. є неспівмірною складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, адвокат був обізнаним про позицію позивача), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

З наданого судом кошторису вбачається, що до загальної вартості витрат входить оформлення відповіді на відзив за потреби та інших процесуальних заяв, клопотань, що в даній справ відсутнє. Разом з тим, матеріали, додані до позовної заяви свідчать про підготовку на надіслання значної кількості адвокатських запитів по справі. Також необхідно враховувати, що суд розглянув дану справу за правилами спрощеного провадження в письмовому порядку, що виключає участь адвоката в судових засіданнях.

Отже, проаналізувавши подібні справи та враховуючи, що адвокат вже приймав участь у справах зі схожими або однаковими правовідносинами, суд робить висновок, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11200,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу у даній справі. Враховуючи наведене, суд робить висновок про наявність підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності, у розмірі 9000 грн.

Понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області, відповідно до вимог ст.134 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 143, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш ИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () щодо не зарахування до пільгового стажу за списком №1 ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 ) періодів стажу роботи під водою водолазом з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 28.02.1995, з 01.06.1995 по 26.09.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 11.02.1997 по 30.04.1997, з 10.08.2000 по 15.07.2001, з 16.07.2001 по 30.11.2001, з 01.03.2002 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 30.11.2004, з 01.08.2009 по 30.11.2009,

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) з моменту звернення за призначенням пенсії з 22 липня 2014 року до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи позивача водолазом з 01.01.1990 по 28.02.1990, з 01.05.1990 по 31.05.1990, з 01.01.1992 по 31.01.1992, з 01.03.1992 по 31.03.1992, з 01.08.1992 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 28.02.1995, з 01.06.1995 по 26.09.1995, з 27.09.1995 по 10.02.1997, з 11.02.1997 по 30.04.1997, з 10.08.2000 по 15.07.2001, з 16.07.2001 по 30.11.2001, з 01.03.2002 по 30.11.2003, з 01.02.2004 по 30.11.2004, з 01.08.2009 по 30.11.2009.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () щодо призначення та перерахунків пенсії ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 ) з урахуванням заробітної плати з 01.08.2001 по 31.10.2003 в нульовому значенні.

Зобов`язати Головне Управління пенсійного фонду України в Одеській області () провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) з зарахуванням до стажу без урахування заробітної плати періоду з 01.08.2001 по 31.10.2003 з урахуванням проведених виплат з моменту призначення пенсії 22.07.2014 та зобов`язати виплатити перераховану пенсію з урахуванням проведених виплат.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев/яносто дві) грн. 40 коп. та суму витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом, у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.В.Хом`якова