Справа № 320/6742/19
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року м. Київ № 320/6742/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (далі також позивач, ТОВ «Сільпо-Фуд») з позовом до Київської митниці ДФС (далі також відповідач), в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 04.07.2019 № UA125000/2019/000428/2 та від 04.07.2019 № UA125000/2019/000427/2.

Позов мотивований протиправністю рішень про коригування митної вартості товарів від 04.07.2019, яким Київська митниця ДФС відмовила ТОВ «Сільпо-Фуд» у застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, що були імпортовані позивачем, та водночас скоригувала заявлені позивачем митні вартості за іншим - резервним методом. Позивач стверджує, що ним при поданні митних декларацій № UA125220/2019/707912 від 26.04.2019 та № UA125220/2019/707949 від 10.06.2019, а також разом із супровідними листами від 03.07.2019 та 04.07.2019, поданими за наслідками отримання електронних повідомлень від митниці, були наданні для митного оформлення всі передбачені ст. 53 Митного кодексу України документи. Позивач вважає, що такі подані ним документи містили об`єктивні та достовірні дані, що піддаються обчисленню і підтверджують заявлені позивачем митні вартості партій імпортованих товарів, та водночас не містили розбіжностей між собою та задекларованими відомостями. Однак, суб`єкт владних повноважень безпідставно не дослідив та врахував такі документи, а натомість обмежився лише наявними даними з автоматизованої системси аналізу та управління ризтками, та прийняв внаслідок цього протиправні рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 відкрито провадження у справі № 320/6742/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання.

У подальшому своєю ухвалою від 06.02.2020 суд замінив відповідача в порядку процесуального правонаступництва на Київську митниці Держмитслужби.

Відповідачем до канцелярії суду поданий відзив на позовну заяву, разом із доказом надіслання копії такого відзиву на електронну адресу позивача. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що оспорювані рішення прийняті обґрунтовано, оскільки при здійсненні аналізу поданих декларантом під час митного оформлення імпортних товарів було виявлено, що такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових заявленої митної вартості товарів, і водночас містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості. А саме декларант не підтвердив належним документами такі складові митної вартості як витрати на транспортування товару на митну територію України і витрати на страхування. При цьому, додатково подані декларантом документи не усунули встановлені митницею розбіжності та неточності у питанні обгрунтованості визначення митної вартості. У зв`язку з цим митницею за наслідками послідовного застосування методів визначення митної вартості було вирішено про доцільність використання при визначені розміру митної вартості за поданими позивачем митними деклараціями другорядного методу резервного методу. При визначені оспорюваного розміру митної вартості (а саме 3,86 доларів США за 1 кг товару замість заявленої декларарантом 0,88/0,83 доларів США за 1 кг такого товару) митниця використала наявне джерело інформації митну декларацію від 08.04.2019 № UA500020/2019/3914.

Крім того, відповідач подав до суду заяву про зміну територіальної підсудності (а саме шляхом передачі цієї справи на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва), мотивовану тим, що після здійснення судом заміни Київської митниці ДФС на її правонаступника Київську митниці Держмитслужби місцезнаходження відповідача у даній справі змінилося на м. Київ.

Розглянушви вказану заяву відповідача суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки справа була прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, а тому у суду відповідно до припису ч. 3 ст. 30 Кодексу адміністративного судочинства України наразі відсутні підстави для передачі такої справи на розгляд до іншого адміністративного суду.

Представник позивача подав до суду додаткові пояснення, де навів свої доводи стосовно безпідставності зауважень митниці до тих чи інших із поданих декларантом для митного оіормлення документів.

За результатами підготовчого провадження, після вчинення всіх необхідних процесуальних дій, передбачених ч. 2 ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України, судом 30.04.2020 постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У призначене на 10.09.2020 судове засідання сторони явку своїх упоноважених представників не забезпечили та заяв (клопотань) про відкладення розгляду справи до суду не подали, хоча останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Натомість від представника позивача через канцелярію суду надійшли клопотання від 17.03.2020 про здійснення подальшого розгляду справи судом в порядку письмового провадження, без участі представника Товариства.

У зв?язку з судом, відповідно до ч. 3 ст. 194, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані учасниками справи документи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.04.2019 між позивачем (як покупцем) та AIMON GROUP LIMITED, Китай (як постачальником), був укладений зовнішньоекономічний контракт поставки товарів № 2000 (далі - контракт № 2000).

Відповідно до п. 1.1 цього контракту, на умовах визначених цим контрактом, постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупця продовольчі товари, в асортименті, кількості та за ціною, що визначені в виставлених постачальником інвойсах, а покупець зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 4.1 4.5, 5.1, 5.2, 5.4 даного контракту сторонами визначено наступні умови поставки та оплати товару:

Товар за цим контрактом поставляється на умовах визначених відповідно до правил Інкотермс 2010. Безпосередньо місце поставки вказується в кожному інвойсі окремо. Поставкою товару ввважається передача товару покупцю чи транспортному агенту покупця в місці поставки. Датою поставки товару є дата здійснення відмітки на транспортному документі про передачу товару.

Постачальник повинен разом із товаром в місці поставки передати покупцю (транспортному агенту покупця) оригінали наступних товаро-супровідних документів: інвойс, пакувальний лист, сертифікат про походження товару, транспортний документ (морську накладну).

Постачальник зобов?язується здійснити митне оформлення товару для ескпорту, а також завантажити товар на транспортний засіб покупця за свій рахунок.

Валюта контракту та платежу долар США.

Порядок оплати товару погоджується сторонами та вказується в інвойсі на кожну окрему партію товару. Інвойси підписуються постачальником в односторонньому порядку.

Строк поставки товару: протягом одного місяця з моменту погодження сторонами замовлення покупця.

Ціна товару погоджується сторонами та встановлюється в інвойсі на кожну окрему партію товару. Ціна включає в себе вартість продукту (продукції), тари (палет), упаковки та/або термоусадочної упаковки, вартість робіт пов`язаних з упаковкою товару, маркуванням, навантаженням та доставкою товару до місця поставки, якщо інше не узгоджене сторонами.

Виконання митних формальностей в країні експорту, а також пов`язані з цим витрати (сплата податків, мит, оплата отримання дозволів) покладається на постачальника та включається у вартість товару.

Ціна товару (різних одиниць товару) може відрізнятися в кожній партії, що залежить від ціни аналогічних товарів на світових ринках, обсягу партії, умов оплати, ділових відносин сторін чи досягнутих домовленестей між сторонами.

Оплата за товар здійснюється шляхом безготівкового грошового переказу на рахунки постачальника зазначені у цьому контракті.

На підставі вказаного зовнішньоекономічного контракту у червні 2019 року позивачем були ввезені на територію України партії товарів посуд та прибори столові або кухонні з кам`яної кераміки, та вироби для кухні, виготовлені з кам`яної кераміки; країна походження Китайська Народна Республіка.

07.06.2019 та 10.06.2019 з метою митного оформлення зазначених партій імпортних товарів позивачем до Київської митниці ДФС були подані електронні митні декларацію (далі - також ЕМД),а саме:

- № UA125220/2019/707912, у якій для митного оформлення задекларовано товари - посуд та прибори столоі або кухонні з кам`яної кераміки в асортименті, країна виробництва СN (Китай), виробник ХЖС (Шеньчжень) Ко., Лімітед. Митна вартість такого товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) у розмірі 0,88 доларів США за 1 кг продукції;

- № UA125220/2019/707949, у якій для митного оформлення задекларовано товари - вироби для кухні, виготовлені з кам`яної кераміки, в асортименті, країна виробництва СN (Китай). Митна вартість такого товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту) у розмірі 0,83 доларів США за 1 кг продукції.

Відповідно до графи 44 EМД № UA125220/2019/707912 на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу були подані: контракт від 01.04.2019 №2000; рахунок-фактуру (інвойс) № FZAMC19035B від 26.04.2019; пакувальний лист № FZAMC19035B від 26.04.2019; коносамент №SHZ2603268 від 01.05.2019; автотранспортна накладна №30665О/2 від 05.06.2019; декларація про походження товару № FZAMC19035B від 26.04.2019; агентський договір від 07.11.2016 № 1763, укладений між ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» (як агентом) і ТОВ «Сільпо-Фуд» (як замовником) щодо організації фрахту та виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, а також інших супутніх робіт стосовно зовнішньоторгівельних вантажів замовника; довідка ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» про транспортні витрати вих. № 7001 від 06.06.2019; страховий поліс №14255 від 30.05.2019; генаральний договір добровільного страхування вантажів № 101043703 від 12.12.2018, укладений між ПрАТ «Страхова копанія «Граве Україна» і ТОВ «Сільпо-Фуд».

Відповідно до графи 44 EМД № UA125220/2019/707949 на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу були подані: контракт від 01.04.2019 № 2000; рахунок-фактуру (інвойс) № FZAMC19035С від 26.04.2019; пакувальний лист № FZAMC19035С від 26.04.2019; коносамент № SHZ2603268 від 01.05.2019; автотранспортна накладна № 30665О/1 від 05.06.2019; декларація про походження товару № FZAMC19035С від 26.04.2019; агентський договір від 07.11.2016 № 1763, укладений між ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» (як агентом) і ТОВ «Сільпо-Фуд» (як замовником) щодо орагнізації фрахту та виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, а також інших супутніх робіт стосовно зовнішньоторгівельних вантажів замовника; довідку ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» про транспортні витрати № 6999 від 06.06.2019; страховий поліс № 14467 від 07.06.2019; генеральний договір добровільного страхування вантажів № 101049808 від 15.05.2019.

Після подачі зазначених митних декларацій позивача отримав від відповідача електронне повідомлення про необхідність подання додаткових документів: оригіналу договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомостиі про вартість перевезення оцінюваних товарів; копію митної декларації країни відправлення; прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини

На виконання вказаних вимог митного органу позивачем Товариство своїми листами від 03.07.2019 вих. № 1082 були надані: прайс-лист продавця (компанії «AIMON GROUP LIMITED») б/н від 01.03.2019 (з урахуванням умов поставки FOB SHENZHEN CHINA); комерційні пропозиції компанії «AIMON GROUP LIMITED» від 03.04.2019 №02/04/2019 та від 04.04.2019 № 02/04/2019; експертні висновки Торгово-промислової палати Київської області про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, від 11.06.2019 № Ц-470 та від 11.06.2019 № Ц-471; лист компанії «AIMON GROUP LIMITED» про комерційну таємницю б/н від 10.01.2019; рахунок-фактура ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 05.06.2019 за № UAIM0319939; банківська виписка по валютному рахунку ТОВ «Сільпо-Фуд» за 28.05.2019; акт виконаних робіт від 05.06.2019 № UAIM0319939 до агентського договору від 07.11.2016 № 1763 та рахунку-фактури послуги № UAIM0319939 від 05.06.2019; платіжне доручення ТОВ «Сільпо-Фуд» в іноземній валюті від 28.05.2019 № 3406 про сплату за товари згідно контракту №2000 від 01.04.2019 та інвойсів №№ FZAMC19035А, FZAMC19035В, FZAMC19035С, FZAMC19036, FZAMC19037 з відміткою про виконання.

Однак, відповідачем із врахуванням додатково поданих позивачем документів були прийняті рішення про коригування митної вартості товару, а саме:

- від 04.07.2019 № UA125000/2019/000428/2, згідно з яким вартість задекларованого в ЕМД № UA125220/2019/707912 товару митний орган відкоригував, шляхом визначення такої у розмірі 3,86 доларів США за 1 кг продукції із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів. За змістом цього Рішення від 04.07.2019 воно було обгрунтовано наступним: «…декларантом не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме страхових витрат.

Так, відповідно до п. 4.2 генерального договору добровільного страхування вантажів від 12.12.2018 № № 101043703 страховий тариф - це відсоткова ставка, яку сторони визначають самостійно, а відповідно до п. 17.8 вищезазначеного документа, - ставка страхової премії, що розраховується в процентах від страхової суми. Документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 30.05.2019 № 14255, відсутнє.

Умовами договору на перевезення передбачено (п. 3.1.1) надавати Замовнику розклад, тарифи та ін., проте до митного оформлення не інформацію щодо вартості тарифів, а тому перевірити достовірність декларування витрат понесених на транспортування не має можливості…

Додаткові документи, надані декларантом, не спростовують вимогу органу доходів і зборів щодо їх запиту, зокрема:

- прайс-лист наданий не від виробника товару;

- надано комерційну пропозицію, що адресована конкретному покупцю на конкретних умовах;

- експертний висновок від 11.06.2019 № Ц-470 містить посилання на інформацію мережі «Інтернет» згідно якої вартість одиниці товару становить долар. США/шт, що значно більше задекларованої вартості за інвойсом від 26.04.2019 № FZAMC19035В (0,2694-0,4423 долар. США/шт).

Щодо витрат понесених на транспортування декларантом надано довідку про транспортні витрати № 7001 від 06.06.2019, яка не належить до первинних бухгалтерських документів. Разом з тим, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу). Слід зазначити, що відповідно до комерційного інвойсу від 26.04.2019 № FZAMC19035В умови поставки визначені як FOB SHENZHEN, але за коносаментом від 01.05.2019 № SHZ2603268 порт загрузки зазначений як SHEKOU, що свідчить про розбіжність, яка стосується такої складової вартості як транспортні витрати, та у зв`язку з відсутністю платіжних докуменів, що підтверджують витрати понесені на транспортування, перевірити достовірність декларування витрат понесених на транспортування не має можливості.

Платіжне доручення № 3406 датоване 28.05.2019, що суперечить умовам оплати відповідно до комерційного інвойсу від 26.04.2019 № FZAMC19035В. При цьому, сума платіжного доручення № 3406 становить 154 423,64 доларів США, яка значно більша ніж сума зазначена у комерційному інвойсі від 26.04.2019 № FZAMC19035B. Також, у графі «Призначення платежу» зазначено перелік комерційних документів, які не були подані до митного оформлення, що не дає можливості перевірити вартість товару, та водночас містить реквізити, які ускладнюють ідентифікацію ввезеного товару.

При цьому, додаткові документи надано не в повному обсязі.». З урахуванням навденого митниця дійшла висновку про неможливість підтвердити заявлений позивачем метод визначення митної вартості товарів. При цьому, митний орган посилався на наявну у нього інформацію стосовно цінової інформації про товар «посуд столовий та кухонний з кам`яної кераміки» - іншу ЕМД від 08.04.2019 № UA500020/2019/3914;

- від 04.07.2019 № UA125000/2019/000427/2, згідно з яким вартість задекларованого в ЕМД № UA125220/2019/707949 товару митний орган відкоригував, шляхом визначення такої у розмірі 3,86 доларів США за 1 кг продукції із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товарів. За змістом цього Рішення від 04.07.2019 воно було обгрунтовано наступним: «…декларантом не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме надана довідка про транспортні витрати не дає можливості перевірити правильність заявлених числових значень транспортних витрат. Крім того, договором про перевезення передбачено наявність акта наданих послуг, який відсутній серед поданих документів. …відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України декларантом для підтвердження витрат по доставці товару до кордону України надаються перевізні (транспортні) документи визначені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599. До таких докуументів, що підверджують вартість транспортування оцінюваних товарів відносяться: акти виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; заявка на здійснення послуг по доставці товарів; рахунок-фактура (інвойс) щодо транспортно-експедиційних послуг; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставлених рахунків-фактур.

Також довідка про транспортні витрати від 06.06.2019 №6999 містить інформацію про те, що вантаж не був застрахований. Однак у гр. 44 МД присутній сертифікат від 07.06.2019 № 1447 до генерального договору добровільного страхування від 12.12.2018 №101043703 та декларантом зазначені документи приєднані до бази митниці ДФС. Відповідно до п. 4.2 генерального договору добровільного страхування вантажів від 12.12.2018 № № 101043703 страховий тариф - це відсоткова ставка, яку сторони визначають самостійно, а відповідно до п. 17.8 вищезазначеного документа, - ставка страхової премії, що розраховується в процентах від страхової суми. Документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 07.06.2019 № 14467, відсутнє.

Додаткові документи, надані декларантом, не спростовують вимогу органу доходів і зборів щодо їх запиту, зокрема:

- платіжне доручення № 3406 датоване 28.05.2019, що суперечить умовам оплати відповідно до комерційного інвойсу від 26.04.2019 № FZAMC19035С. При цьому, сума платіжного доручення № 3406 становить 154 423,64 доларів США, яка значно більша ніж сума зазначена у комерційному інвойсі від 26.04.2019 № FZAMC19035С. Також, у графі «Призначення платежу» зазначено перелік комерційних документів, які не були подані до митного оформлення, що не дає можливості перевірити вартість товару, та водночас містить реквізити, які ускладнюють ідентифікацію ввезеного товару;

- по рахунку № UAIM0319939 від 05.06.2019 термін сплати зазначений 26.06.2019, проте жодних платіжних документів до митного оформлення на подано;

- наданий прайс-лист не від виробника;

- експертний висновок від 11.06.2019 № Ц-471 містить посилання на інформацію мережі «Інтернет» згідно якої вартість одиниці товару становить долар. США/шт, що значно більше задекларованої вартості за інвойсом від 26.04.2019 № FZAMC19035С (0,2694-0,55 долар. США/шт).». З урахуванням навденого митниця дійшла висновку про неможливість підтвердити заявлений позивачем метод визначення митної вартості товарів. При цьому, митний орган посилався на наявну у нього інформацію стосовно цінової інформації про товар «посуд столовий та кухонний з кам`яної кераміки» - іншу ЕМД від 08.04.2019 № UA500020/2019/3914.

В цей же день, Київською митницею ДФС складені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA125220/2019/00098 і № UA125220/2019/00100.

Після прийняття Митницею вказаного рішення про коригування митної вартості товарів, з метою випуску товару у вільний обіг, позивачем були подані нові митні декларації від 05.07.2019 № UA125220/2019/709269 і № UA 125220/2019/709729 із застосуванням фінансових гарантій на суму переплати митних платежів.

Вважаючи рішення про коригування миної вартості товарів від 04.07.2019 такими, що прийняті протиправно, необґрунтовано, в порушення законних прав та інтересів позивача, останній звернувся з цим позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті суд дійшов висновків про наступне.

Спірні правовідносини регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Порядком виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631 (далі - Порядок №631), Міжнародною конвенцією про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI (далі - Конвенція).

Митний кодекс України встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як вбачається ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною 2 ст. 53 МК України визначено перелік документів, які декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення. До таких документів належать: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною 5 ст. 53 МК України визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до вимог п.п. 3.16, 6.2 Загального додатку до Конвенції визначено, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Згідно з вимогами пп. 4.5.10 п. 4.5 розділу 4 Порядку № 631 перевірка правильності визначення митної вартості товарів належить до митних формальностей, що виконуються при митному оформленні митної декларації.

Крім того, ч. 1 ст. 54 МК України регламентовано, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Як вбачається з п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Крім того, ч. 6 ст. 54 МК України встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Як вбачається ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог ч. 2 10 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частиною 4 ст. 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Крім того, п. 10 ст. 58 МК України, визначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.

Надаючи правову оцінку обгрунтованості зауважень митного органу, що відповідно до текстів оспорюваних рішень були покладені в їх основу, суд зазначає наступне.

Доводи відповідача щодо наявних розбіжностей між даними розглядуваних документів, що були подані для митного оформлення разом з ЕМД № UA125220/2019/707912, а саме: комерційного інвойсу від 26.04.2019 № FZAMC19035В та коносаментом від 01.05.2019 не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. Оскільки морський порт Шекоу, де відбувалося завантаження партії товарів на корабель, знаходиться у межах міста Шеньчжень КНР. Таким чином, наведені в інвойсі відомості щодо умов поставки (FOB SHENZHEN CN) не суперечать даним морської накладної.

Доводи відповідача щодо наявних розбіжностей між даними платіжного документу на оплату ТОВ «Сільпо-Фуд» придбаних у постачальника-нерезидента партій товарів згідно контракту № 200 від 01.04.2019 та комерційних інвойсів від 26.04.2019 за № FZAMC19035В, № FZAMC19035С також не знайшли свого документального підтвердження. Судом встановлено, що сума платіжного доручення № 3406 від 28.05.2019 становить 154 423,64 доларів США та є більшою, за розміри сум, що вказані у комерційних інвойсах від 26.04.2019 за № FZAMC19035В, № FZAMC19035С, оскільки за змістом графи 70 «Призначення платежу» вказаного платіжного документу ТОВ «Сільпо-Фуд» ініціювало оплату одразу за п`ятьма комерційними інвойсами компанії «AIMON GROUP LIMITED» (в т.ч. за оцінюваними комерційними інвойсами). Таким чином, до митного оформлення декларантом надано платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах, з тексту якого можливо ідентифікувати призначення платежу.

У контексті з наведеним суд звертає увагу сторін на п. 3.6. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216. Так, відповідного до зазначеного пункту Положення уповноважений банк має перевірити відповідність заповнення реквізитів платіжного гучення в іноземній валюті або банківських металах вимогам глави 2 цього Положення та Мквізитам, зазначеним у документах, які відповідно до нормативно-правових актів Національного банку є підставою для переказу іноземної валюти або банківських металів з рахунку платника, а також поштові та платіжні реквізити контрагентів. При цьому, згідно п. 3.5 Положення уповноважений банк здійснює переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунків платника в межах залишків коштів в іноземній валюті або банківських металів на цих рахунках на початок операційного дня або в межах наданого кредиту овердрафт відповідно до умов договору між банком і платником з урахуванням суми коштів, потрібної для сплати уповноваженим банком можливих комісійних винагород (витрат) банкам-кореспондентам у разі переказу іноземної валюти. Отже, повнота переказів; відповідно до заявлених в призначенні платежу інвойсів мала бути перевірена банківською установою, свідченням чого є підпис відповідального працівника банку та відбиток штампа уповноваженого банку.

Разом з тим, в ході судового розгляду цієї справи відповідач не подав до суду жодні документальні докази, зі змісту б яких вбачалося, що Товариство не здійснило оплату повної вартості імпортованих товарів згідно вказаних комерційних інвойсів чи здійснилдо лише частково.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами до матеріалів справи документи, суд дійшов висновку, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, а також на вимогу митного органу, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України.

Надаючи правову оцінку обгрунтованості зауважень митного органу до змісту поданих позивачем до митного оформлення договорів страхування та страхових сертифікатів як таких, що не містять достовірні та/або достатні відомості для обрахунку вартості страхування, суд зазнчає наступне. Матеріали справи свідчать, що під час митного оформлення ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» для підтвердження витрат на страхування вантажу надало митному органу генеральний договір добровільного страхування вантажів №101043703 від 12.12.2018, генеральний договір добровільного страхування вантажів №101049808 від 15.05.2019, а також сертифікати до таких договорів.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

При цьому, згідно із п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Отже, страховий поліс є належним і достатнім страховим документом, що підтверджує укладення договору страхування і вартість страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Так, положеннями п. 4.2 зазначених вище Генеральних договорів добровільного страхування вантажів (далі - договір страхування) визначено, що страховий тариф - це відсоткова ставка, яку сторони визначають самостійно для кожної партії товару окремо і її розмір вказується у страховому сертифікаті. Страховий тариф для кожної партії товару може відрізнятись.

Положеннями абз. 2 ст. 10 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Відповідно до абз. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування», страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Пунктом 4.1 даних Генеральних договорів також визначено, що страхова премія це плата за страхування, яку страхувальник (ТОВ «Сільпо-Фуд») оплачує страховику (ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна») у порядку, передбаченому цим договором. Розмір страхової премії вказується у страховому сертифікаті для кожної партії товару окремо і розраховується за такою формулою: Страхова премія (грн.) = Страхова сума (грн.) х Страховий тариф (%).

Таким чином, враховуючи наведені положення чинного законодавства та договорів страхування, страховий тариф - це відсоткова ставка від страхової суми, яка визначається сторонами договору страхування самостійно для кожної партії товару окремо.

У страхових сертифікатах № 14255 від 30.05.2019 та № 14467 від 07.06.2019, які були подані під час митного оформлення разм зі спірними ЕМД для підтвердження витрат на страхування, сторони погодили, що страховий тариф складає 0,0800%.

Таким чином, сума страхової премії, що підлягає сплаті Страхувальнику, розраховується за формулою Страхова премія (грн.) = Страхова сума (грн.)*Страховий тариф (%). За таких обставин, на переконання суду, страхові складові заявленої позивачем митної вартості є підтвердженими належними та достатніми документами в розумінні положень Митного кодексу України.

При цьому, оскільки питання щодо визначення розмірів страхового тарифу і страхової суми у даному випадку було врегульовано умовами відповідних договорів страхування, то останнє не відноситься до компетенції митного органу. Також факт понесення позивачем витрат на страхування товару (вантажу) у більшому розмірі ніж було ним заявлено до митного оформлення відповідачем не доведено.

Як вбачається зі змісту декларацій про митну вартість що були подані позивачем разом із сіпрними ЕМД, ТОВ «Сільпо-Фуд» включило до складових митної вартості окрім витрат на страхування, також витрати на транспортування до України, Одеський морський торговельний порт у сумі 42 412,07 грн.

Зі змісту наянвих у справі матеріалів суд встановив, що поставка партій імпортних товарів згідно комерційних інвойсів від 26.04.2019 за № FZAMC19035В, № FZAMC19035С здійснювалася на умовах за правилами Інкотермс (2010 року) FOB SHENZHEN CN. Тобто, продавець вважався таким, що виконав постачання, в той момент, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження у місті Шеньчжень (Shenzhen), КНР.

На підтвердження обставин понесення витрат транспортування імпортних партій товарів у зазначеному вище розмірі до морського порту на території України ТОВ «Сільпо-Фуд» подало разом з митною декларацією до митного оформлення наступні документи: коносамент №SHZ2603268 від 01.05.2019; агентський договір від 07.11.2016 № 1763, що був укладений між ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» (як агентом) і ТОВ «Сільпо-Фуд» (як замовником) щодо організації фрахту та виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, інших супутніх робіт стосовно зовнішньоторгівельних вантажів замовника; довідки ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» про транспортні витрати вих. № 7001 від 06.06.2019 та №6999 від 06.06.2019.

Також ТОВ «Сільпо-Фуд» додатково подало на виконання вимог митного органу рахунок-фактуру ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» про надання транспортно-експедиційних послуг від 05.06.2019 за № UAIM0319939 та акт виконаних робіт від 05.06.2019 № UAIM0319939 до агентського договору від 07.11.2016 № 1763 та зазначеного рахунку-фактури.

Дослідивши та проналізувавши зміст перелічених документів суд встановив, що такі містять достатні та достовірні відомості про розмір витрат позивача на морське перевезення вантажів у відповідних контейнерах, номери яких зафіксовані у комерційних інвойсах та пакувальних листах, та повністю підтверджують заявлену позивачем складову митної вартості витрати на транспортування.

При цьому, суд відхиляє як безпідставні посилання відповідача на відсутність станом на початок липня 2019 року документальних доказів здійснення оплати позивачем рахунку-фактури ТОВ «СМА СІ ДЖІ ЕМ ШІПІНГ ЕДЖЕНСІЗ Україна» (строк оплати якого був визначений 26.06.2019), оскільки обставина порушення ТОВ «Сільпо-Фуд» порядку розрахунків зі своїм контрагентом за агентським договором не свідчить про недостовірність поданих до митного оформлення тих чи інших документів.

Що стосується обгрунтованості інших доводів відповідача, наведених у текстах відзиву на позов та заперечені, то суд зазначає наступне.

Посилання відповідача на те, що подані позивачем в якості додаткови документів експертні висновки Торгово-промислової палати містять інформацію, яка не кореспондується із задекларованою позивачем вартістю (а саме про вартість одиниці товару становить 1 2 долар. США/шт, що значно більше задекларованої вартості за інвойсом), суд вважає безпідставними та такими, що не можуть бути покладені в основу рішення про коригування митної вартості, оскільки становлять лише суб`єктивні судження за відсутності жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-111, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Таким чином, у випадку якщо відповідач мав сумнів щодо змісту наданих ТОВ «Сільпо-Фуд» експертних висновків, мав право звернутися до іншого суб`єкту оціночної діяльності із письмовим запитом рецензувати такі висновки. Крім того, відповідно до положень ст. 327 МК України, відповідач мав право самостійно залучити для участі у здійсненні митного контролю митної вартості товарів спеціалістів та експертів, якщо висновок експерта, зроблений на замовлення декларанта останній вважав сумнівним.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17.

Між тим, також необхідно наголосити на тому, що експертний висновок не відноситься до основних документів, які підтверджують митну вартість товару, і такий висновок носить виключно консультаційний характер.

Отже, на переконання суду, вказане не може бути самостійними підставами для коригування митної вартості за резервним методом.

Доводи відповідача про те, що поданий позивачем прайс-лист та комеріцйні пропозиції складений безпосередньо його контрагентом (постачальником), а не товаровиробником, та на адресу виключно ТОВ «Сільпо-Фуд» є безпідставними, оскільки імпортування товару здійснювалося позивачем саме на підставі правовідносин з його контрагентом, а не з товаровиробником, а тому такі обставини не можуть слугувати підставою для коригування заявленої митної вартості.

У контексті з цим суд зазначає, що з аналізу норм ст.ст. 53, 54 МК України вбачається, що митні органи дійсно мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження мають здійснюватися ними у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що ненадання їх повного пакету може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

За таких підстав суд дійшов висновку, що подані декларантом документи є належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товарів за ціною договору, а тому оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується визначення митним органом митної вартості товарів за резервним методом, суд зазначає наступне.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58 - 63 МК України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ/ГАТТ) (ч. 1 ст. 64 МК України).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях (ч. 2 ст. 64 МК України).

Аналізуючи зміст норм МК України Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2018 у справі № 809/4367/15 дійшов висновку, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості за шостим (резервним) методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які ним використовувалися.

Судом встановлено, що джерелом для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувала митна декларація № UA500020/2019/3914 від 08.04.2019.

Як слідує зі змісту Правил заповнення рішень про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Ознайомившись зі змістом поданої відмовідачем в обгрунтування правомірності вчинення ним дій щодо застосування резервного методу роздруківки прінт-скріну з інформаціної бази даних митного органу суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що використане ним джерело інформації, містило достовірну та належну інформацію для визначення митної вартості товару за поданою позивачем митною декларацією.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією позивача про протиправність рішень Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.07.2019 № UA125000/2019/000428/2 та від 04.07.2019 № UA125000/2019/000427/2.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії платіжних доручень від 03.12.2019 №5583630, від 05.12.2019 №5590209 і від 26.12.2019 № 5637842, ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» під час звернення до суду з цим адміністративним позовом сплатило судовий збір у загальній сумі 19 210,00 грн. Враховуючи те, що при звернення до адміністративного суду із цим позовом з вимогами до органу державної митної служби Товариство мало сплатити судовий збір саме у розмірі 19 210,00 грн., та з огляду на обсяг задоволених за результатами цього позову вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача витрати по оплаті судового збору у зазначеній сумі коштів повністю.

Також позивачем в ході судового розгляду справи було заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 10 200,00 грн. за рахунок коштів відповідача. Вирішуючи подане клопотання по суті, суд виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15.

При цьому, з імперативних положень ч. 6 ст. 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У контексті з наведеним суд враховує, що у п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 міститься висновок про те, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Проаналізувавши зміст наведених норм права Верховний Суд сформував у своїх постановах від 19.01.2023 у справі №1.380.2019.003790 та від 08.12.2022 у справі №520/4425/19 наступні правові висновки:

«Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.»;

«При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи.».

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що 11.05.2018 між ТОВ «Сільпо-Фуд» (як замовником) та Адвокатським об`єднанням «Джентіум», в особі керуючого партнера Крушинської І.В., був укладений договір про надання юридичних послуг №03. За умовами цього договору виконавець за завданням замовника надає останньому платні юридичні послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором (в т.ч. надавати усні та письмові консультації з правових питань, представляти інтереси замовника у судах, складати заяви, скарги та інші процесуальні документи). Перелік послуг, що надаються виконавцем, відображаються в акті наданих послуг та звіті виконавця.

Зокрема, згідно із пп. 4.1 і 4.2 даного договору вартість послуг, що надаються на підставі цього договору, визначаються залежно від обсягу послуг з урахуванням вартості години надання послуг юристами, залученими до надання послуг. Вартість години надання послуг адвокатом відповідної посади встановлюється у відповідному додатку до договору (а саме у додатку №1 від 11.05.2018). Загальна вартість послуг (ціна договору) є сумою вартості всіх послуг, наданих на виконання цього договору, вказаних в актах наданих послуг.

На підтвердження розміру заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 10 200,00 грн. представник позивач подав до суду наступні документи: копію описаного вище договору про надання юридичних послуг, разом із додатком №1 від 11.05.2018 до нього; копію письмового доручення ТОВ «Сільпо-Фуд» про надання правової допомоги від 01.10.2019, адресоване Адвокатському об`єднанню; копію акта надання послуг №20882509 від 18.03.2020; платіжне доручення ТОВ «Сільпо-Фуд» від 23.03.2020 №5819056 на оплату адвокатських послуг згідно відповідного акта наданих послуг.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід зазначити, що наведені вище положення процесуального законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на викладене, відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження своїх доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із позовними вимогами.

Водночас Київська митниця Держмитслужби як суб`єктом владних повноважень не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом у цій справі робіт. Клопотань відповідачем із наведенням обґрунтувань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявлялося.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності предмету спору, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс позивач у зв`язку із розглядом цієї справи у суді, є співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне вимогу позивача щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 200,00 грн. задовольнити повністю.

Керуючись статтями 9, 14, 73 78, 90, 132, 134, 139, 143, 242 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.07.2019 № UA125000/2019/000428/2 та від 04.07.2019 № UA125000/2019/000427/2.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» (, адреса: 02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1) понесені ним судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 19 210 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (, адреса: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8А).

4. Стягнути на Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» (, адреса: 02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1) документально підтверджені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (, адреса: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.