Справа № 640/38425/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дії, скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

28.12.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» (надалі - ТОВ «Якісний системний сервіс 2020») звернулось до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дії ГУ ДПС у м. Києві щодо включення ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік та про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДПС у м. Києві № 9563-п від 26.11.2021 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірний наказ прийнято з порушенням норм чинного законодавства, всупереч положень п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України виніс оскаржувані накази під час дії карантину на території України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022, прийняте у порядку спрощеного провадження, позовні вимог задоволено: визнано протиправними дії ГУ ДПС у м. Києві щодо включення ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» до плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2021 рік; визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС у м. Києві № 9563-п від 26.11.2021 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020».

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зазначив, що пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України є нормою вищої юридичної сили ніж тих, що містяться у постанові Кабінету Міністрів України № 89 від 03.02.2021 і суперечить останній, тому саме норми ПК України підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, що в свою чергу дає підстави дійти висновку, що за наявності чинної норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України, прийняття відповідачем оскаржуваного наказу № 9563-п від 26.11.2021 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» у період дії карантину суперечить вимогам податкового законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Крім того, суд першої інстанції вказав, що дії, щодо внесення платника податків до плану-графіку документальних виїзних перевірок також слід визнати протиправними, оскільки, за змістом пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідач, не погоджуючись з цим рішенням суду, подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянт вважає, що діяв в межах повноважень відповідно до вимог чинного законодавства.

Апелянт наголосив, що що внесення до плану-графіку позивача відбулось з урахуванням Закону України № 909 та постанови Кабінету Міністрів України № 89 від 03.02.2021, зокрема, останньою скорочено строк дії мораторію на проведення перевірок.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якій погоджується з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, адвокатом позивача заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

26.11.2021 начальником ГУДПС у м. Києві відповідно до ст. ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, п. 2 частини 1 ст. 13 розділу IV, статті 25 розділу VI Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, на підставі Плану-графіка проведення документальних перевірок платників податків на 2021 рік прийнято наказ № 9563-п про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.08.2018 по 30.09.2021, валютного - за період з 01.01.2018 по 30.09.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 28.02.2013 по 30.09.2021 та іншого законодавства за відповідний період, тривалістю 20 робочих днів з 29.12.2021 по дату завершення перевірки.

У подальшому на поштову адресу Товариство з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» надійшло повідомлення № 2044/26-15-07-02-06-22 від 02.12.2021 про проведення з 29.12.2021 документальної планової виїзної перевірки Позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за відповідній період, та копія наказу від 26.11.2021 № 9563-п «Про проведення документальної планової виїзної перевірки Товариство з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020».

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Питання оскарження наказів про проведення перевірки вже було предметом розгляду, зокрема у справі № 816/228/17. У постанові від 08.09.2021 Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

У той же час, колегія суддів керувалась пунктом 5 рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008, у якому вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

У даному випадку, службових осіб контролюючого органу не було допущено до проведення перевірки, натомість, оскаржуваний наказ, як акт індивідуальної дії, не було реалізовано, натомість, його дія не вичерпана.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

За висновком суду, оскаржуваний наказ, у даному випадку, може та має бути підданим судовому контролю, з огляду на що, дана справа розглядається по суті.

Пунктом 1.1 ст. 1 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на дати винесення оскаржуваних наказів) визначено, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За змістом п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з п. 77.1 ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (із наступними змінами та в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

Дію карантину введено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» продовжено дію карантину з 19.12.2020 до 28.02.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30.04.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30.06.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 № 611 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» карантинні заходи продовжено до 31.08.2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України № 855 від 11.08.2021 карантинні заходи продовжені до 01.10.2021. Постановою Кабінету Міністрів України № 981 від 22.09.2021 карантинні заходи продовжені до 31.12.2021.

Отже, Кабінетом Міністрів України не приймалось рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Таким чином, на дату прийняття спірного наказу на території України був встановлений карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відповідно діяв мораторій на проведення документальних планових перевірок платників податків.

Пунктом 4 розділу II Закону України від 17.09.2020 № 909-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»» (Закон № 909-ІХ ) на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, надано право Кабінету Міністрів України скорочувати строк дії обмежень, заборон, пільг та гарантій, встановлених відповідними законами України, прийнятими з метою запобігання виникненню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, крім випадків, коли зазначене може призвести до обмеження конституційних прав чи свобод особи.

При цьому, Законом № 909-ІХ строк дії мораторію та порядок проведення документальних планових перевірок платників податків, встановлений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, не змінювався.

Законом № 909-ІХ зміни до п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вносилися.

Відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 17.09.2020 № 909-IX Кабінет Міністрів України прийняв постанову №89 від 03.02.2021 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки», якою було скорочено строк дії обмежень, встановлених пунктом 52-2 підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок, дозволивши проведення таких видів перевірок юридичних осіб:

тимчасово зупинених документальних та фактичних перевірок, що були розпочаті до 18 березня 2020 р. та не були завершеними;

документальних перевірок, право на проведення яких надається з дотриманням вимог пункту 77.4 статті 77 Кодексу;

документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та/або 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, суб`єктів господарювання реального сектору економіки, які сформували податковий кредит за рахунок оформлення ризикових операцій з придбання товарів/послуг (із переліку ризикових платників податків, визначених у межах роботи Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради України з питань розслідування оприлюднених у засобах масової інформації фактів можливих корупційних дій посадових осіб органів державної влади, які призвели до значних втрат дохідної частини Державного бюджету України, утвореної відповідно до Постанови Верховної Ради України від 24 квітня 2020 р. №568-ІХ);

документальних позапланових перевірок платників податків, за якими отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником валютного законодавства в частині дотримання граничних строків надходження товарів за імпортними операціями та/або валютної виручки за експортними операціями;

документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.12, 78.1.14, 78.1.15, 78.1.16 пункту 78.1 статті 78 Кодексу.

Проте, норма п.52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України в частині обмежень на проведення планових перевірок є чинною та наразі не скасована. Жодних змін до неї законодавцем не вносилось. Карантин також діє.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 5.2 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України є нормою вищої юридичної сили ніж тих, що містяться у постанові Кабінету Міністрів України № 89 від 03.02.2021 і суперечить останній, тому колегія суддів вважає, що саме норми ПК України підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Отже, за наявності чинної норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України, прийняття відповідачем оскаржуваного наказу № 9563-п від 26.11.2021 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» у період дії карантину суперечить вимогам податкового законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

При цьому, дії, щодо внесення платника податків до плану-графіку документальних виїзних перевірок також слід визнати протиправними, оскільки, за змістом пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Висновки суду.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що під дію мораторію підпадають планові та позапланові документальні перевірки; мораторій встановлений на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Тобто, вимоги пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України є відсильними до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких встановлюється дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України є нормою вищої юридичної сили ніж тих, що містяться у постанові Кабінету Міністрів України № 89 від 03.02.2021 і суперечить останній, тому колегія суддів вважає, що саме норми ПК України підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Отже, за наявності чинної норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України, прийняття відповідачем оскаржуваного наказу № 9563-п від 26.11.2021 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» у період дії карантину суперечить вимогам податкового законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

При цьому, дії щодо внесення платника податків до плану-графіку документальних виїзних перевірок також слід визнати протиправними, оскільки, за змістом пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Тобто, до завершення дії карантину, внесення платників до плану-графіку, окрім визначених виключень, здійснювалось всупереч податкового законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України є нормою вищої юридичної сили ніж тих, що містяться у постанові Кабінету Міністрів України № 89 від 03.02.2021 і суперечить останній, тому саме норми ПК України підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, що в свою чергу дає підстави дійти висновку, що за наявності чинної норми пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідних положень» ПК України, прийняття відповідачем оскаржуваного наказу № 9563-п від 26.11.2021 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» у період дії карантину суперечить вимогам податкового законодавства, а тому є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

С урахуванням вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність спірного наказу і недоведеність відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірність спірного наказу відповідними, належними доказами.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, всі доводи апелянта колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат в частині сплати судового збору.

Проте, від представника позивача - адвоката Адвокатського об`єднання «Правова та економічна безпека» Нагалки Я.Я. надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій адвокат просить стягнути на користь позивача понесені в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, копію якої було 13.10.2022 надіслано на адресу відповідача, про що надані докази.

Станом на час розгляду справи заперечень щодо даної заяви до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача не надходило.

Розглянувши подану заяву та дослідивши матеріали справи в частині, що стосується порушеного питання, колегія суддів виходить з такого.

У силу пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У частинах першій і другій статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та пропорційність витраченого часу обсягу виконаних робіт та наданих послуг.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанови від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 у справі №904/4507/18).

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу представник позивача надав копію договору про надання правової допомоги від 04.11.2019, копію додаткової угоди № б/н до договору від 04.11.2019 № б/н від 11.08.2022, копію акта приймання-передачі наданих послуг від 13.10.2022 та ордер від 13.09.2022.

Відповідно до п. 1.1. вказаного вище Договору, Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

В п. 1.2 Договору сторонами узгоджено перелік доручень, які будуть надаватися Адвокатом Клієнту.

11 серпня 2022 року між Адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» (Клієнт) укладено Додаткову угоду № б/н до вищевказаного Договору.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № б/н 11.08.2022, сторони дійшли згоди, що що Адвокат зобов`язується надавати Клієнту правову допомогу, пов`язану з представництвом інтересів Клієнта під час розгляду Шостим апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022 у адміністративній справі № 640/38425/21.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № б/н від 11.08.2022, для виконання доручення Клієнта, пов`язаного з наданням правової допомоги, вказаної в п. 1 цієї Додаткової угоди, Адвокат зобов`язується:

- підготувати та подати до Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022 по адміністративній справі № 640/38425/21;

- брати участь у судових засіданнях в приміщенні Шостого апеляційного адміністративного суду під час розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022 по адміністративній справі № 640/38425/21;

- у разі виникнення необхідності у ході розгляду в Шостому апеляційному адміністративному суді апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022 у адміністративній справі №640/38425/21, від імені Клієнта підготувати та подати до суду відповідні клопотання, заяви, письмові пояснення або інші процесуальні документи;

- підготувати та подати до Шостого апеляційного адміністративного суду, від імені Клієнта, клопотання про стягнення з Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на користь Клієнта, понесених останнім витрат на правову допомогу пов`язаних із розглядом апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022 у адміністративній справі № 640/38425/21.

Також п. 3 Додаткової угоди № б/н від 11.08.2022 визначено, що сторони погодили, що розмір гонорару Адвоката за надання правової допомоги, передбаченої пунктами 1 та 2 даної Додаткової угоди, становить 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Пунктом 4 Додаткової угоди № б/н від 11.08.2022 передбачено, що оплата за послуги Адвоката, передбачені п.п. 1 та 2 цієї Додаткової угоди, здійснюється Клієнтом протягом 10 календарних днів з дня винесення постанови Шостим апеляційним адміністративним судом за результатами розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022 у адміністративній справі №640/38425/21.

Зі змісту п. 3 Додаткової угоди № б/н від 11.08.2022 до Договору про надання правової допомоги від 04.11.2019 № б/н вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Правова та економічна безпека» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» узгоджено фіксований розмір гонорару адвоката, який становить 25 000,00 грн.

12 жовтня 2022 року між адвокатом і клієнтом складено акт приймання-передачі наданих послуг, згідно з яким адвокат надав, а клієнт отримав правову допомогу: підготовка відзиву № 2809/1 від 28.09.2022 від імені ТОВ «Якісний системний сервіс 2020» до Шостого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.06.2022 по адміністративній справі № 640/38425/21.

Виконання іншіх пунктів додаткової угоди актом не передбачено.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дану справу розглянуто в письмовому провадженні без виклику сторін, що робить безпідставними п.п. 2-3 п.2 додаткової угоди взагалі.

Так, виходячи з встановлених обставин у справі, з огляду на вищенаведені норми закону та практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, враховуючи реальність виконаних адвокатом послуг, з урахуванням критерію розумності їх розміру, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена сума гонорару є явно завищеною порівняно з ціною позову та виконаною роботою, тому відшкодуванню підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

При ухвалені рішення в частині відшкодування судових витрати на професійну правничу допомогу колегією суддів враховувались висновки Верховного Суду, викладені у додатковій постанові від 26.01.2023 у справі № 640/11149/20.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 р. - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 р. у справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними дії, скасування рішення - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Якісний системний сервіс 2020» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

В.В. Кузьменка