Справа № 280/5365/22
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 січня 2023 року (12:32)Справа № 280/5365/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

секретар судового засідання Шелепко Б.В.,

за участю представника позивача Сидоренка В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ від 26 серпня 2022 року №490 про застосування до поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ від 06 вересня 2022 року № 1155 о/с про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Соломонова Едуарда Олександровича;

поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу №2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції з 06 вересня 2022 року;

стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме з 06 вересня 2022року по день фактичного розрахунку;

допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на службі та виплати заробітної плати за один місяць;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати поліцейському взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 збільшеної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно починаючи з 24 лютого 2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити поліцейському взводу № 2 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду в розмірі 100000 гривень щомісячно починаючи з 24 лютого 2022 року до дня припинення та/або скасування воєнного стану в Україні.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, наказом Департаменту патрульної поліції від 26 серпня 2022 року № 490 до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, за порушення вимог п. 3 Наказу Національної поліції України від 10 березня 2022 року № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану», що виразилось у не прибутті до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік та за відсутності можливості виконати наказ не повідомив безпосереднього керівника з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів з подолання перешкод у виконанні наказу. Крім того, було встановлено, що позивач власної ініціативи, неодноразово відвідував із колегою органи окупаційної влади та пройшли в них відповідну реєстрацію. Наказом Департаменту патрульної поліції від 06 вересня 2022 року № 1155 о/с позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію». Підставою видання наказу про звільнення став наказ Департаменту патрульної поліції від 26 серпня 2022 року № 490. Вказані накази позивач вважає протиправними. Вказує, що при проведенні службового розслідування та застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції не було враховано, що населений пункт, де перебував позивач був в окупації та на його території проводились активні бойові дії. Існувала загроза як життю та здоров`ю позивача, так і життю та здоров`ю його рідних; були відсутні засоби зв`язку (мобільного, інтернет та ін.); наказ Національної поліції України від 10 березня 2022 року №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану», не був доведений до відома позивача; відсутність технічної та матеріальної можливості виїхати з окупованої території; відповідач не забезпечив виїзд позивача з окупованої території, як діючого співробітника. Зазначає, що виїхати на підконтрольну територію України позивачу вдалось лише 04 квітня 2022 року, а саме до міста Запоріжжя. Позивач не погоджується із доводами відповідача, щодо того, що позивач та ОСОБА_2 , з власної ініціативи, неодноразово відвідували органи окупаційної влади та пройшли відповідну реєстрацію в них. Зазначає, що постановою слідчого від 01 червня 2022 року, закрито кримінальне провадження відносно позивача. Згідно мотивувальної частини постанови, слідчим встановлено відсутність фактичних даних стосовно причетності позивача до зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільності участі в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території. Також було встановлено те, що позивач не мав змоги до 04 квітня 2022 року виїхати з тимчасово окупованої території. У зв`язку з чим, не встановлено достатніх доказів для вручення позивачу повідомлення про підозру у вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що в діях позивача відсутній склад дисциплінарного правопорушення. При проведенні службового розслідування було порушено право на захист, оскільки подане клопотання, так розглянуто і не було. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 12.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Відповідач не погодився із заявленими позовними вимогами та 03.10.2022 подав відзив на позовну заяву (вх.№37758), у якому зазначив, наказом Департаменту патрульної поліції від 12.08.2022 № 1097 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин невиконання наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану», в тому числі, поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержантом поліції ОСОБА_1 , було призначено службове розслідування для проведення якого створено дисциплінарну комісію. На підставі наявних матеріалів службового розслідування, дисциплінарною комісією підготовлено висновок, встановлено та підтверджено що позивач під час перебування на окупованій підрозділами збройних сил та інших відомств російської федерації території України не виконав наказ Національної поліції України від 10.03.2022 №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану» та не прибув до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік. Крім того, не повідомив керівника в передбаченому законодавством порядку про відсутність можливості виконати наказ, однак, пройшов реєстрацію в окупованому російською федерацією «відділі поліції». Такі дії підривають довіру до поліцейських, як до носіїв влади, адже зухвале ставлення до вказівок керівництва принижує високе звання поліцейського, та викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості їх як поліцейських. Оскільки, під час проведення службового розслідування факт вчинення поліцейськими дисциплінарного проступку підтвердився, згідно з висновком службового розслідування та статтями 26 і 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом Департаменту патрульної поліції від 26.08.2022 № 490 «Про застосування до працівників УПП в Донецькій області ДПП дисциплінарного стягнення», зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4 та 5 частини третьої статті 1, частини першої, другої а п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців першого та другого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 №190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану», відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейського взводу №2 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно наказу Департаменту патрульної поліції від 10.06.2022 № 1155 о/с, на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 26.08.2022№ 490, позивача звільнено зі служби в поліції. Відповідач зазначає, що посилання позивача на відсутність можливості покинути населений пункт Стародубівка Донецької області, як і відсутність зв`язку в місцевості, де за його словами він перебував, спростовується самим позивачем у поясненнях наданих ним в рамках службового розслідування. Як зазначав неодноразово позивач у поясненнях наданих в рамках службового розслідування від 18.08.2022, останній неодноразово отримував інформацію від свого колеги ОСОБА_2 , який в свою чергу у власних поясненнях вказав місце мешкання село Комишувате Мангушського району Донецької області, що від місця перебування позивача відповідно до даних карти місцевості відстань від населених пунктів складає 11,1 кілометрів. Таким чином, отримання один від одного інформації без використання транспорту та мобільного зв`язку є неможливим у зв`язку із великою відстанню між населеними пунктами. Крім цього, позивач неодноразово з`являвся до ВП №4 смт. Мангуш, що знаходиться від населеного пункту Стародубівка на відстані приблизно 22 км., тому є зрозумілим використання транспорту для пересування позивачем те саме стосується і мобільного зв`язку. Зазначає, що з початку війни усі військові формування України та правоохоронні органи України, у тому числі і органи та підрозділи Національної поліції України, в силу ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 12, 21, 22 Закону України «Про Національну поліцію» повинні були за наявності або відсутності окремих наказів безпосередніх чи прямих керівників докладати власних зусиль для забезпечення безперервного та цілодобового захисту суверенітету України і територіальної цілісності України, для забезпечення виконання завдань поліції і реалізації повноважень поліції з метою відсічі збройної агресії ворога проти України, що виключало легітимність обрання пасивної форми поведінки за виключенням випадку виконання особистого спеціального службового завдання, випадку виконання чіткого та однозначного наказу військово-політичного керівництва України у цілях збереження людських ресурсів задля продовження боротьби проти військової агресії, випадку знаходження у стані безпорадності у медичному закладі. Натомість, на думку відповідача, усвідомлюючи норми прямої дії передбачені в Конституції України позивач виконував побажання представників незаконних збройних формувань країни агресора. Слід зазначити, що більша кількість співробітників УПП в Донецькій області ДПП виїхала за межі окупованих територій та продовжувала нести служу та виконувати покладені на них обов`язки. Також відповідач зазначає, що позивачем не подано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що стан здоров`я або вік будь-кого з членів родини заявника вимагав обов`язкової особистої присутності заявника, або відповідачем відмовлено у наданні допомоги стосовно евакуації родини заявника з місця перебування позивача, в підтвердження обставин на які посилається позивач (листок непрацездатності та/або виписка з медичного закладу). Таким чином, вина позивача в порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому спірний наказ є правомірним і обґрунтованим, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 29.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 28.12.2022.

Проведення судового засідання відкладалось до 23.01.2023, у зв`язку із виникнення технічних проблем, що унеможливили участь представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 23.01.2023 представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача не зміг взяти участь у судового засіданні у зв`язку із виникненням технічних проблем, що унеможливили участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

З огляду на процесуальні строки розгляду справи, суд вирішив розглянути справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 23.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, встановив наступне.

ОСОБА_1 , проходив службу на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції.

24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 затверджений Верховною радою України, на всій території України був введений воєнний стан.

10 березня 2022 року Національна поліція України видала наказ № 190 «Про деякі питання проходження поліцейськими служби в період дії воєнного стану», яким зобов`язала всіх поліцейських, які перебувають на тимчасово окупованих територіях протягом 1 доби виїхати на підконтрольну Україні територію для реєстрації та постановки на облік.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 12.08.2022 № 1097 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» відповідно до статті 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1 та 4 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893, пунктів 2 та 3 розділу І, пункту 1 розділу ІІ Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин невиконання наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану», в тому числі, поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержантом поліції ОСОБА_1 , було призначено службове розслідування для проведення якого створено дисциплінарну комісію.

За результатами службового розслідування 25.08.2022 складено висновок службового розслідування, яким встановлено наступне.

Так, комісією в складі голови - заступника начальника управління - начальник відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції капітана поліції Сам- ОСОБА_3 , членів комісії: заступника начальника відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції капітана поліції ОСОБА_4 , головного інспектора відділу проведення службових розслідувань та контролю управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції капітана поліції ОСОБА_5 , було проведено та розглянуто матеріали відповідного службового розслідування у формі письмового провадження.

Комісією встановлено та у висновку зафіксовано, що позивач під час перебування на окупованій підрозділами збройних сил та інших відомств російської федерації території України не виконав наказ Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану» та не прибув до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік. Крім того, не повідомив керівника в передбаченому законодавством порядку про відсутність можливості виконати наказ, однак, пройшов реєстрацію в окупованому російською федерацією «відділі поліції». Такі дії підривають довіру до поліцейських, як до носіїв влади, адже зухвале ставлення до вказівок керівництва принижує високе звання поліцейського, та викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості їх як поліцейських.

У висновку зазначено, що станом на 24.02.2022 позивач проходив курси підвищення кваліфікації у м.Сєверодонецьк Луганської області. Цього ж дня поступила команда викладача повертатись до місця несення служби у м.Маріуполь. 25.02.2022 позивач заступив на добове чергування в м.Маріуполь, після завершення якого вирушив додому в с.Стародубівка Маріупольського району Донецької області та на службу в УПП в Донецькій області ДПП не з`являвся.

Також, у висновку зазначається, що 19.03.2022 позивач разом із поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержантом поліції ОСОБА_6 прибув до окупованого «відділу поліції», спілкувались із працівницею відділу кадрів.

20.03.2022 та 21.03.2022 позивач знову відвідував окупований «відділ полоції», був присутній на брифінгу під головуванням керівництва окупованого «відділу поліції».

29.03.2022 прибувши разом із ОСОБА_6 до відділу поліції, позивач отримав повідомлення про те, що він пройшов перевірку.

Як зазначено у Висноку, позивачем із ОСОБА_6 обговорювалась можливість працювати в «народній міліції ДНР».

У п. 3 висновку службового розслідування від 25.08.2022 комісією підготовлено пропозицію, зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4 та 5 частини третьої статті 1, частини першої, другої а п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців першого та другого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану», відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 застосовувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (а.с.123-132).

У матеріалах справи містяться пояснення позивача від 18.08.2022, у яких останній зазначає, що неодноразово відвідував окупований відділ поліції, проходив фільтраційні заходи, був присутнім на брифінгу «керівництва поліції» (а.с. 112-115).

Оскільки, під час проведення службового розслідування факт вчинення поліцейськими дисциплінарного проступку підтвердився, згідно з висновком службового розслідування та статтями 26 і 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, наказом Департаменту патрульної поліції від 26.08.2022 № 490 «Про застосування до працівників УПП в Донецькій області ДПП дисциплінарного стягнення» (а.с. 134), зокрема, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2, 4 та 5 частини третьої статті 1, частини першої, другої а п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2 та 3 частини першої статті 18, частини другої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців першого та другого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії військового стану», відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейського взводу №2 роти № 2 батальйону УПП в Донецькій області ДПП сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно наказу Департаменту патрульної поліції від 06.09.2022 №1155 о/с, на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 26.08.2022№ 490, позивача звільнено зі служби в поліції (а.с. 133).

Позивач, з його слів, зміг виїхати на підконтрольну територія 04.04.2022.

Не погоджуючись із наказом від 26 серпня 2022 року №490 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та із наказом від 06 вересня 2022 року № 1155 о/с про звільнення зі служби в поліції, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

До основних завдань, які покладені на поліцію віднесено: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з пунктами 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Згідно з п. 13 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру», до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Таким чином, аналіз приведених норм права доводить, що працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції позивач склав присягу «з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов?язки», тим самим взяв на себе підвищені вимоги, які пред?являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися, де за порушення вимог Закону №580-VIII передбачена дисциплінарна відповідальність згідно Дисциплінарного статуту.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII (надалі Дисциплінарний статут).

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України (ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.

Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (надалі Порядок № 893).

Згідно з розділом VI Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).

У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Вирішуючи спір, суд враховує, що обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях та, зокрема, у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 826/1916/17.

Відповідно до ч.1 ст.26 Дисциплінарного статуту, у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Так, суд встановив, що підставою для проведення службового розслідування стало невиконання позивачем наказу Національної поліції України №190 від 10.03.2022 про деякі питання проходження служби поліцейськими на період воєнного стану (доповідна записка, а.с.107).

Позивач посилається на те, що накази не були доведені до його відома, гуманітарні коридори були відсутні, відсутній транспорт, відсутність безпечних виїздів з окупованої території, відсутність з боку відповідача організації визду позивача із окупованої території.

Відповідач заперечує проти таких доводів, з посиланням на обставини, встановлені службовим розслідуванням.

Надаючи оцінку доводам позивача та запереченням відповідача, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 2 Дисциплінарного статуту, за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.

Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Під час виконання службових обов`язків поліцейський підпорядковується лише своєму безпосередньому та прямому керівникові.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Дисциплінарного статуту, наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень (ч. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Дисциплінарного статуту, наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику (ч. 4 ст. 4 Дисциплінарного статуту).

Таким чином, аналіз статті 4 Дисциплінарного статуту доводить, що наказ необов`язково має бути відданий у письмовій формі, також допускається форма його віддання усно та з використанням технічних засобів зв`язку.

Суд зазначає, що у висновку службового розслідування зазначено, та у власноручно наданих поясненнях позивача підтверджується той факт, що позивач у період до 04.04.2022 перебував на окупованій території. Більше того, неодноразово відвідував окупований російською окупаційною владою «відділ поліції», був присутнім на брифінгу т.з.керівнитва, проходив фільстаційні заходи.

Одночасно, позивач не надав жодних доказів неможливості виїзду у встановлений наказом Національної поліції України №190 від 10.03.2022 строк на підконтрольну територію.

У судовому засіданні дописаний свідок ОСОБА_7 . Свідок пояснив, що станом на 24.02.2022 був керівником позивача. Свілкувався із ним телефоном, вказував на необхідність виїзу із окупованої території. Також свідок зазначив, що інші співробітники виконали наказ №190 від 10.03.2022 та виїхали із окуповної території.

Отже, доказів на підтвердження неможливості визду із окупованої території позивач суду не надав.

При цьому, суд вважає, що обіймаючи посаду поліцейського, будучи обізнаним про свої обов`язки, позивач повинен був усвідомлювати необхідність виїзду з окупованої території.

10 березня 2022 року Національна поліція України видала наказ №190 «Про деякі питання проходження поліцейськими служби в період дії воєнного стану», яким зобов`язала всіх поліцейських, які перебувають на тимчасово окупованих територіях протягом 1 доби виїхати на підконтрольну Україні територію для реєстрації та постановки на облік.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено порядок виконання наказу.

Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу (ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Позивач у позовній заяві зазначив, що громадяни України, які залишилися в окупації не мали можливості виїхати з регіону, вказував на відсутність зв`язку, вказував, що відповідач не організував його виїзд, як співробітника поліції.

В той же час, як встановлено судом та зазначено позивачем у своїх поясненнях, позивач із колегою ОСОБА_6 неодноразово відвідували окупований «відділ поліції».

Суд зазначає, що служба в поліції вимагає наявність у її працівників додаткових психологічних якостей, зокрема таких як: відчуття відповідальності, здатність логічно мислити і дотримуватися спокою в складних ситуаціях, здатність приймати рішення у складних ситуаціях.

При цьому позивачем не заперечується той факт, що із окупованої території він виїхав 04.04.2022.

Натомість суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану на території України. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з п.8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Відповідачем доведено та підтверджено наявність скоєння позивачем дисциплінарного проступку.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

Суд вважає, що накладене дисциплінарне стягнення є співмірним із виявленим проступком позивача, та є необхідним засобом підтримання службової дисципліни, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів.

Відповідно, відсутні і підстави для задоволення похідних позовних вимог, як то повнолення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та виплати збільшеної винагороди у розмірі 100000,00 грн. щомісячно.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 01.02.2023.

Суддя Ю.В. Калашник