Справа № 160/10776/22
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Савченка А.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач 21.07.2022 р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування січня 2016 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації його грошового забезпечення в період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. включно;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації його грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 13.07.2018 р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463,15 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078;
Крім того, у позовній заяві позивач просив суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до витягу із наказу позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Позивач звернувся із заявою до військової частини про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р., але не отримавши відповідь, він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Крім того, цією ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 :
- довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення позивача за період з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р.;
- довідку про розмір виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р. із зазначенням місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) та щомісячної фіксованої індексації.
- контррозрахунок суми індексації грошового забезпечення за період 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 р. в сумі 73 414,41 грн.;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 р. розгляд вказаної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.10.2022 р. о 15:30 год.
Крім того, цією ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 :
- довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення позивача за період з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р.;
- довідку про розмір виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р. із зазначенням місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) та щомісячної фіксованої індексації.
- контррозрахунок суми індексації грошового забезпечення за період 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 р. в сумі 73 414,41 грн.;
Позивач в підготовче судове засідання 06.10.2022 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 06.10.2022 р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
Наступне судове засідання призначено на 19.10.2022 р. на 15:30 год.
Позивач в підготовче судове засідання 19.10.2022 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 19.10.2022 р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
У зв`язку із неявкою сторін та ненаданням доказів, суд відклав судове засідання на 17.11.2022 р. на 15:30 год.
- довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення позивача за період з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р.;
- довідку про розмір виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р. із зазначенням місяців за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базових місяців) та щомісячної фіксованої індексації.
- контррозрахунок суми індексації грошового забезпечення за період 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) січень 2008 р. в сумі 73 414,41 грн.;
28 жовтня 2022 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи докази направлення відповідачу матеріалів справи.
30 листопада 2022 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Позивач в підготовче судове засідання 08.12.2022 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
Представник відповідача в підготовче судове засідання 08.12.2022 р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
10 січня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Позивач в судове засідання 19.01.2023 р. не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
Представник відповідача в судове засідання 19.01.2023 р. також не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
У постанові Верховного Суду від 05.09.2022 р. у справі №1519/2-5034/11 (провадження №61-175сво21) висловлено позицію, що у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2016 р. №49 лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.
З 13.07.2018 р. позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.07.2018 р. №147.
Позивач 01.05.2020 р. звернувся із заявою до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
- довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 27.02.2016 р. по 13.07.2018 р. (відповідно до ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та додатку 1 до листа Департаменту Фінансів Міністерства оборони України від 17.04.2008 р. №248/6/С/468-Д);
- довідку про виплату або невиплату йому індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 починаючи з 27.02.2016 р. по 13.07.2018 р.;
- копії карток особового рахунку ОСОБА_1 за період з 27.02.2016 р. по 13.07.2018 р. (дод.16 до Наказу МОУ від 22.05.2017 р. №280);
- витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про зарахування його до списків особового складу;
- витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про вступ його до виконання обов`язків за посадою;
- витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 про здачу справ та посади та виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- довідку (підтвердження) про те, що він за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 не отримував відпустки відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ.
Відповіді на вказане звернення позивач у визначений законодавством термін відповідач не надав.
Також, судом встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 р. у справі №400/3310/21 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р.;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 р. у справі №400/3310/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 р. - без змін.
У цій справі суди встановили, що Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не було виплачено в повному обсязі індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 13.07.2018 р. 01.05.2020 р. позивач звернувся до Командування військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період проходження служби та надати довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення за період проходження служби. Однак, листом від 15.04.2020 р. відповідач щодо виплати індексації роз`яснив, що індексація грошових доходів громадян здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.
Відповідно до чч. 4, 5 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Отже, обставини встановлені у справі №400/3310/21 суд вважає доведеними.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 р. у справі №400/3310/21 Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. у сумі 4503,21 грн., що підтверджується випискою з повідомленням про надходження коштів, яка міститься в матеріалах справи.
Отже, індексація за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. виплачена позивачу лише частково, без врахування базового місяця січня 2008 р.
У задоволенні позовних вимог в частині встановлення базового місяця - січень 2008 року, Миколаївським окружним адміністративним судом від 13.07.2021 р. у справі №400/3310/21 було відмовлено, оскільки питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушено.
В Постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 р. у справі №400/3310/21 також було зазначено, що саме в процесі виконання рішення суду в порядку встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком №1078, буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Таким чином, після часткової виплати грошової індексації за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. позивач повторно звернувся до суду про виплату такої індексації з урахуванням базового місяця, але вже за інших фактичних обставин, а тому позов у справі, який розглядається не є позовом поданий з тих самих підстав, що і у справі №400/3310/21.
Суд встановив, що докази виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. з урахуванням базового місяця січень 2008 р. відсутні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Суд неодноразово витребував докази у відповідача, однак під час розгляду справи такі докази відповідачем надані не були.
Натомість, відповідачем як не було надано витребуваних документів, так і будь-яких однозначних пояснень з приводу предмета розгляду справи.
Разом з цим, відповідач надсилав лише численні заяви про відкладення розгляду справи та зупинення провадження у справі.
Відповідно до ч.4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Факт незастосування відповідачем січня 2008 р. як базового місяця при обрахунку індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. підтверджується також і тим, що фактично виплачена за цей період сума становить лише 4435,66 грн., в той час, коли згідно із розрахунком індексації із застосуванням базового місяця січня 2008 р. (а.с.15-18) становить 97 641,86.
При цьому, відповідач не надав доказів помилковості такого розрахунку та не надав контррозрахунку.
Отже, враховуючи, що на цей час відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Згідно статті 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової; діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Статтею 9 Закону №2011-XII визначено, зокрема, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий; оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (частина третя).
Відповідно до ст. 18 Закону України від 05.10.2000 р. №2017-ІІІ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон №2017-ІІІ) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Частиною 2 статті 19 Закону №2017-ІІІ визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).
Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому, в силу вимог ст. ст. 18 та 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Згідно з пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078 (надалі - Порядок №1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пунктом 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.
У разі коли підвищення розмірів мінімальних соціальних гарантій, зазначених в абзаці першому цього пункту, не супроводжується зростанням грошових доходів громадян, передбачених пунктом 2 цього Порядку, грошові доходи індексуються на загальних підставах відповідно до пунктів 1 і 4 цього Порядку.
У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку.
У разі підвищення грошових доходів населення випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції базовим місяцем вважається місяць, у якому мало місце таке підвищення.
Для проведення подальшої індексації або здійснення чергового підвищення доходів випереджаючим шляхом обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком починаючи з наступного за базовим місяця.
Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить суму підвищення доходів випереджаючим шляхом у базовому місяці.
Місяць, в якому відбувається підвищення грошових доходів працівників у зв`язку із розширенням зони обслуговування, збільшенням обсягу робіт, суміщенням професій (посад), виконанням обов`язків тимчасово відсутнього працівника, оплатою за роботу за сумісництвом на одному підприємстві, в установі, організації, а також за рахунок збільшення розміру премії, не вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації (у разі, коли не відбувається підвищення тарифної ставки (окладу).
У разі коли в результаті перерахунку пенсій за рішеннями судів, які набрали законної сили, виплати перерахованих сум до пенсії фактично не здійснені і строки їх виплати не визначені, базовий місяць для визначення індексації пенсій не змінюється.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету;
6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови №1013 від 09.12.2015 р., яка набрала чинності з 15.12.2015 р. та підлягала застосуванню з 01.12.2015 р., істотно змінився порядок індексації зарплати та інших доходів населення.
У редакції Постанови №1013 від 09.12.2015 р. пункт 5 Порядку № 1078 викладено у такій редакції:
"У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу…"
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутності затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку - Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Суд також враховує і рішення Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013, в якому зазначено, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Отже, з вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Так, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Враховуючи викладене, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17, які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.
Як встановлено, ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 14.03.2016 р., тому саме з цієї дати є підстави для задоволення позовних вимог.
Також суд встановив, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 р. у справі №400/3310/21 Військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. у сумі 4503,21 грн., але без врахування базового місяця 2008 р.
Отже, Військова частина НОМЕР_1 не здійснила виплату індексації грошового забезпечення позивачу у період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. із врахування базового місяця 2008 р.
Як зазначив суд вище, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, в тому числі виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.
Суд зауважує, що у відповідача був обов`язок здійснити нарахування індексації, і цей обов`язок включає застосування відповідного базового місяця.
Тобто, визначення та застосування базового місяця при здійсненні індексації грошового забезпечення є невіддільною частиною процесу при нарахуванні індексації.
Ні технічно, ні юридично не можливо здійснити перерахунок індексації, не визначивши при цьому базовий місяць грошового забезпечення, який застосовується.
Це означає, що наслідком належного виконання відповідачем свого обов`язку у повному обсязі мало стати таке нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення, яке б включало застосування правильно визначеного базового місяця.
Таким чином, позивач мав право звернутись до суду з вимогою спонукати суб`єкта владних повноважень виконати свій обов`язок у повному обсязі, тобто таким чином, як це було б здійснено за умови дотримання законодавства відповідачем.
У свою чергу, суд зобов`язаний постановити таке судове рішення, яке забезпечить реалізацію прав особи у такому обсязі і до тієї міри, як це було б, за умови належного виконання своїх повноважень суб`єктом владних повноважень.
Той факт, що суб`єкт владних повноважень взагалі не нарахував та не виплачував індексацію не має призводити до постановлення судового рішення лише щодо часткового відновлення прав позивача, а навпаки, враховуючи факт абсолютної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд повинен ефективно відновити права особи у повному обсязі.
Помилкове та неправомірне ненарахування та невиплата суб`єктом владних повноважень індексації позивачу не має слугувати меті його виправдання та постановлення судом рішення лише щодо часткового, а не повного захисту прав особи.
Отже, вимога позивача щодо врахування базового місяця не є передчасною вимогою.
Це узгоджується з висновками Верховного Суду від 12.05.2022 р. (справа №200/7006/21).
Так, у вказаній справі суди встановили, що з 01.12.2015 р. до 29.12.2017 р. позивачу не нараховувалася й не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Отже, спірні правовідносини у справі, яку переглянув Верховний Суд, та у справі, яка розглядається, є подібними.
При цьому, Верховний Суд зазначив, що у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку та погодився з висновком судів попередніх інстанцій стосовно наявності підстав для задоволення позову з одночасним визначенням січня 2008 року як базового місяця для проведення указаної індексації.
Отже, Верховний Суд не вважає передчасними позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача застосувати певний базовий місяць при проведенні індексації, у тому числі за умови, що відповідач взагалі не здійснював нарахування і виплату індексації у спірний період.
Також, 29.11.2021 р. Верховний Суд ухвалив постанову у справі №120/313/20-а, у якій вказав, що підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку.
Зазначеною постановою Верховного Суду судові рішення попередніх інстанцій скасовані, а справу направлено на новий розгляд, проте Верховний Суд при цьому зробив висновки, з якого, у свою чергу можна зробити інший висновок, що вимоги у частині зобов`язання відповідача застосувати певний базовий місяць при проведенні індексації, у тому числі за умови що відповідач взагалі не нараховував та не виплачував індексацію у спірний період, не є передчасними.
Так, направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд у вказаній справі, вказав, що суд першої інстанції не встановив місяць, у якому востаннє було підвищено тарифну ставку (оклад) за посадою позивача.
Наведене у своїй сукупності унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору у частині визначення базового місяця індексації грошового забезпечення.
Також Верховний Суд зазначив, що суди обох інстанцій неправильно вирішили позовну вимогу про визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача. У цій частині їхні висновки є такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи.
За оцінкою суду, вказані висновки Верховного Суду очевидно свідчать про те, що вимоги у частині зобов`язання відповідача застосувати певний базовий місяць при проведенні індексації не є передчасним.
Підсумовуючи, суд зазначає, що вимога позивача у спірних правовідносинах щодо врахування базового місяця, у тому числі за умови, що відповідач ще не здійснював нарахування і виплату індексації за спірний період, не є передчасною вимогою, а спрямована на ефективний захист вже порушеного права таким чином, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Це означає, що наслідком належного виконання обов`язку відповідача у спірних правовідносинах мало стати нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період - січень 2008 р.
Таким чином, вимоги позивача щодо врахування базового місяця не є передчасною вимогою, а спрямована на ефективний захист вже порушеного права.
Також, в постанові Верховного Суду від 28.09.2022 р. у справі №560/3965/21 зазначено, що з метою ефективного захисту порушеного права позивача на отримання в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 28.02.2018, суд дійшов висновку про необхідність визначення січня 2008 року базовим місяцем для обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за вказаний період.
Таким чином, у вказаній постанові Верховний Суд також дійшов висновку, що вимога позивача щодо врахування базового місяця не є передчасною, а спрямована на ефективний захист вже порушеного права.
Позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо застосування січня 2016 року.
Однак, суд встановив, що індексація за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. виплачена позивачу лише частково, без врахування базового місяця січня 2008 р.
Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме бездіяльністю відповідача, які виразилася у не застосуванні базового місяця січня 2008 р. порушуються права позивача.
Щодо позовних вимог в частині щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманої індексації з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р., суд зазначає таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно з ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Норми аналогічного змісту містяться також у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.
Водночас, зі змісту статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Згадані вище статті 2, 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 відтворюють положення Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Так, використане у статті 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 року у справі №816/379/16, від 30.09.2020 року у справі № 280/676/19 та від 21.10.2021 року у справі №200/613/19-а
Суд, враховуючи наявність факту невиплати сум індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. до 28.02.2018 р. вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
Щодо виплати індексації у період з 01.03.2018 р. по 13.07.2018 р., суд зазначає таке.
Суд наголошує, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Положеннями Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Пунктом 6 Порядку №1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. Тобто, мова йде про фінансові ресурси бюджетів всіх рівнів.
Також суд звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо наявності у особи права на індексацію грошового забезпечення слід враховувати місяць підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає працівник, в тому числі, військовослужбовець, а також місяць, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлений в розмірі 103 відсотка.
Так, відповідно до п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка набрала чинності 01.03.2018 року, затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
Враховуючи підвищення постійних складових грошового забезпечення позивача у березні 2018 року, в тому числі, розміру посадового окладу, місяць березень 2018 року, в якому відбулось вказане підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
Згідно з інформацією Держстату України, розміщеному на їх офіційному веб сайті, про індекс споживчих цін:
- індекс споживчих цін у березні 2018 склав 101,1;
- індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8;
- індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3;
- індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0;
- індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9.
- індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.
Відповідно до положень Порядку №1078 розрахунок індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.
Оскільки березень 2018 року є базовим місяцем, індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100).
Отже, індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2018 року.
У листопаді ж 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7%.
Відтак, з урахуванням положень Порядку №1078, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7%, то у наступному місяці, тобто грудні 2018 року, і підлягало індексації грошове забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи, що з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складав 103,7, а отже індексації грошове забезпечення військовослужбовців підлягало би тільки в наступному місяці, тобто у грудні 2018 року.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстав для нарахування та виплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 30.11.2018 р. відсутні взагалі, в тому числі, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4463 гривні 15 копійок відповідно до абзаців 4,6 пункту 5 Порядку №1078.
Щодо доводів позивача щодо застосування щомісячної фіксованої індексації, суд зазначає таке.
Оцінюючи позовні вимоги в частині виплати фіксованої суми індексації, суд звертає увагу, що ані Закон № 1282-XII, ані Порядок № 1078 не містять такого визначення як «фіксована сума індексації».
При цьому, суд зауважує, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Порядку №1078 після визначення нового базового місяця індексація грошового забезпечення повинна обраховуватись заново з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів, а тому перенесення з попередніх періодів нарахування індексації якоїсь фіксованої суми та її виплата після підвищення грошових доходів та визначення нового базового місяця суперечить зазначеним положенням Порядку № 1078.
Отже, доводи позивача, що оскільки грошовий дохід позивача не збільшився, то він набуває право на щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 13.07.2018 р. в розмірі 4463,15 грн., є безпідставними.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.06.2022 р. у справі № 520/4061/21.
Щодо клопотання позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.
Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 382 КАС України у разі необхідності, спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття рішення у справі.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а .
Разом з тим слід вказати, що позивач зазначаючи про необхідність встановлення судового контролю не зазначає про причини такої (необхідності) чи обставини, які б свідчили, що рішення суду ухвалене у даній справі не буде виконано відповідачем.
З огляду на не наведення заявником аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, як встановлення судового контролю і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, шляхом подання звіту про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Зі змісту позовної заяви не вбачається, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть у подальшому очікуваного результату, або, що відповідач буде створювати перешкоди для виконання такого рішення.
Суд зауважує, що зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.08.2018 у справі №235/7638/16-а.
Відтак, підстав для зобов`язання встановити судовий контроль суд не вбачає.
Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача судові витрати, відповідно до статті 139 КАС України, не стягуються.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування січня 2008 р. як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. включно;
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 р. по 28.02.2018 р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 р., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 р. №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 30.01.2023 р.

Суддя А.В. Савченко