Справа № 620/4049/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4049/22 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №380 від 09.03.2022 в частині звільнення позивача зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №107 о/с від 09.03.2022;

- поновити позивача на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.03.2022 до дня фактичного поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що залишення ним місця служби було зумовлене необхідністю евакуації членів сім`ї, про що було повідомлено керівництво. Позивач також вважає, що відповідачем порушена процедура проведення службового розслідування, оскільки дисциплінарна комісія не повідомляла про його проведення, не дала можливості надати письмові пояснення щодо обставин та подій, що, на думку позивача, позбавило його права на участь у прийнятті оскаржуваних рішень. Зважаючи на це, просить визнати оскаржені накази протиправними, поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт зазначає, що твердження викладені у висновку службового розслідування від 09.03.2022 не відповідають дійсності, відповідач знехтував правом позивача щодо надання пояснень. Апелянт зазначає, що він був позбавлений права на захист. Також наводить перелік поважних причин щодо відсутності на робочому місці.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив службу в Національній поліції України на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській область, що підтверджується витягом із наказу ГУНП в Чернігівській області від 25.01.2021 № 23 о/с ( а.с. 22).

06.03.2022 на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області надійшов рапорт начальника УГІ ГУНП в Чернігівській області В. Чередніченка про відсутність, станом на 05.03.2022, начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській область ОСОБА_1. за місцем несення служби, та відмовою продовжити службу у Національній поліції України.

За вказаним фактом, наказом начальника ГУНП в Чернігівській області від 07.03.2022 №495 призначено проведення службового розслідування.

За наслідками службового розслідування та зібраних матеріалів складено висновок службового розслідування, який затверджений начальником ГУНП в Чернігівській області В. Нідзельським 09.03.2022 (а.с.24-33).

Проведеним службовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з агресією Російської Федерації та веденням воєнного стану на території України, з 05.03.2022 позивач за місцем розташування свого підрозділу не прибув, на зв`язок зі своїм керівником не вийшов, відмовився продовжувати службу в Національній поліції України для надання відсічі агресору. За таких обставин, Дисциплінарна комісія дійшла висновку, що позивач грубо порушив службову дисципліну, неналежно виконав посадові (функціональні) обов`язки, відповідно, порушив вимоги статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, присяги Працівника поліції, тому внесла пропозицію притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 09.03.2022 №380 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських ГУНП в Чернігівській області», за грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, присяги Працівника поліції, у частині відсутності на службі та невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема на території дислокації підрозділу, начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області майор поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) звільнено зі служби в поліції.

Даний вид стягнення реалізований наказом ГУНП в Чернігівській області від 09.03.2022 №107 о/с, яким 09.03.2022 позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 21).

Вважаючи вищевказані накази відповідача протиправними, а звільнення незаконним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що обставини, пов`язані із самостійним та непогодженим у встановленому порядку залишенням позивачем місця служби доведені, тане спростовані належними доказами, натомість відповідачем доведено правомірність прийнятих ним наказів, наявність підстав для відповідних висновків, зроблених під час дисциплінарного провадження.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону№580-VIII національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 3 Закону визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини перша та друга статті 19 Закону).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

В силу пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону№580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут), передбачено, що службова дисципліна - це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, метою яких є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

З аналізу наведених норм слідує, що проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку. У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

З матеріалів справи встановлено, що позивач проходив службу в Національній поліції України на посаді начальника відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській область, та був звільнений за грубе порушення службової дисципліни, неналежне виконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», присяги Працівника поліції, у частині відсутності на службі та невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України.

Даний факт зафіксований у висновку службового розслідування, який затверджений начальником ГУПН в Чернігівській області 09.03.2022.

Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що позивач порушив службову дисципліни під час воєнного стану на території України.

Позивач посилається на те, що відсутність на службі була зумовлена необхідністю евакуації членів сім`ї у зв`язку з повномасштабними військовим вторгненням Російської Федерації в Україну та нанесенням ракетних ударів по території м. Ніжина.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою збройною агресією РФ проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 на території України введений воєнний стан.

Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Стаття 23 Закону №580-VIII передбачає, що поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Під час забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві. Наказом Національної поліції України «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» особовий склад Головних управлінь Національної поліції переведений на посилений варіант службової діяльності.

Разом із тим, не дивлячись на це, позивач з 05.03.2022 не прибув за місцем розташування свого підрозділу для виконання завдань, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам, чим допустив порушення службової дисципліни.

Суд першої інстанції вірно вказав, що неприбуття позивача з 05.03.2022 та у подальшому до місця несення служби свідчить про безвідповідальне ставлення до долі тих осіб, які залишались на території міста Ніжина Чернігівської області та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території Чернігівської області, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо.

Стаття 64 Закону №580-VIII встановлює, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 3 Дисциплінарного статуту НПУ поліцейський зобов`язаний вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 передбачає обов`язок інших органів виконавчої влади (серед яких Національна поліція) здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Разом із тим, всупереч вказаним нормам 05.03.2022, незважаючи на зміст Присяги та обов`язок служити народу України, позивач на місце служби не прибув, не повідомив того ж дня керівництво про місце свого перебування та не отримав дозволу залишити службу.

Позивач у позові зазначає, що після перевезення членів сім`ї до Закарпатської області мав намір повернутися до місця служби, про що в телефонному режимі доповів начальнику Ніжинського РВП Чепурному О.В. та 01.03.2022 надіслав фотокопію рапорту засобами зв`язку WhatsApp. Також 01.03.2022 прибув до Рахівського РПВ ГУНП в Закарпатській області та, на вимогу керівництва, написав рапорт щодо факту прибуття до зазначеного підрозділу.

Однак позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження вказаних обставин, і тим більш, не обґрунтував, якими нормативно-правовими актами передбачено такий спосіб повідомлення керівника про невиконання своїх обов`язків за вказаних причин.

Також позивач не надав жодних доказів того, що його сім`я опинилась у безпорадному стані або стані небезпечному для життя та здоров`я, відтак не могла самостійно виїхати за межі міста Ніжина.

Отже, хоча рішення про виїзд було прийняте позивачем саме у зв`язку з військовою збройною агресією РФ проти України, колегія суддів констатує, що зазначене не є для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби.

Також незрозумілим є те, на якій підставі він вирішив подати рапорт до іншого відділу поліції на території іншої області, замість того, аби з`явитись за місцем служби.

Відповідно до частини шостої статті 18 Дисциплінарного статут НПУ у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Оскільки докази, що позивач повідомив своє безпосереднє керівництво про нову адресу свого перебування, та останнім отримана вказана інформація, відсутні, у даному випадку виклик позивача для надання пояснень виявився об`єктивно неможливим.

Зазначені позивачем у позові та в апеляційній скарзі причини/обставини, якими він обґрунтовував своє рішення щодо евакуації, на переконання колегії суддів, не могли б суттєво вплинути на хід службового розслідування та змінити кваліфікацію його дій Комісією та відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки висновок Комісії про порушення позивачем службової дисциплін, а саме невиконання своїх обов`язків під час воєнного стану на території України не спростовується будь-якими належними доказами, зазначені позивачем порушення процедури службового розслідування, не є підставою для визнання протиправними наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення.

Будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі останнім не надано, а судом під час розгляду справи - не встановлено.

З вищевикладеного вбачається, що доводи позивача щодо відсутності доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та неналежного проведення службового розслідування є необгрунтованими, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів про звільнення та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів про звільнення та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, тому вимоги щодо поновлення на службі в поліції та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не можуть бути задоволені, оскільки є похідними від вимоги щодо скасування спірних наказів про звільнення, в задоволенні яких позивачу відмовлено.

На переконання колегії суддів проступок позивача доведено, доказів які б зазначене спростовували надано не було, тому такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» є співмірний до вчиненого проступку.

Доводи апелянта, що він був позбавлений права на захист не доводять правомірність вчинених ним дій та не спростовують наявність порушення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких