Справа № 420/16945/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Пенсійний Фонд України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Пенсійний Фонд України про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №46 від 18.08.2022р. про відмову у нарахуванні та виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п.7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення»;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачу до спеціального (педагогічного) стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи: з 15.05.1980р. по 31.08.1983р. на посаді музичного керівника яслі-садка №1 «Ягодка» м.Рені, з 01.09.1983р. по 15.07.2022р. на посаді викладача фортепіано Ренійської дитячої школи мистецтв;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03 серпня 2022 року вона звернулася до відділу обслуговування громадян №7 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти зі стажем роботи понад 30 років.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що розглядав вказану заяву - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022р. №46 позивачу відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки переліком закладів і установ освіти посада викладача в позашкільних навчальних закладах (школах мистецтв), яка дає право на пенсію за вислугу років, не передбачена.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач 15.09.2022р. звернулася до Пенсійного фонду України зі скаргою про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022р. №46, та отримала відповідь від 18.10.2022р. №26458-27235/П-03/8-2800/22, що викладачі, які працюють в позашкільних навчальних закладах, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909, не передбачені.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надав до суду відзив, який мотивований тим, що Переліком закладів і установ освіти посада викладача в позашкільних навчальних закладах (школах мистецтв), яка дає право на пенсію за вислугу років, не передбачена, а також у позивача відсутній необхідний стаж на відповідних посадах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, тому підстав для врахування такого стажу до педагогічного при призначенні пенсії немає, оскільки до спеціального стажу позивача не можливо зарахувати періоди роботи з 15.05.1980 по 31.08.1983 на посаді музичного керівника яслі-садка №1 Ягодка м.Рені та з 01.09.1983 по теперішній час на посаді викладача фортепіано Ренійської дитячої школи мистецтв (до 01.09.1995 Ренійська музична школа).

26.01.2023 року на електронну пошту суду надійшов відзив від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, де зазначає, що заявленими позовними вимогами не погоджується та вважає, що вони не підлягають задоволенню.

В обґрунтування своїх тверджень пояснює, що до страхового стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зарахований період роботи ОСОБА_1 з 15.05.1980 по 01.09.1983 на посаді музичного керівника яслі-садка № 1 Ягідка м. Рені, Одеської області та становить 03 роки 03 місяці 17 днів.

До страхового стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, не зарахований період роботи з 01.09.1983 по 30.06.2022 у дитячій школі мистецтв м. Рені на посаді викладача, оскільки вказана посада не передбачена переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

За результатом розгляду наданих позивачем документів встановлено що відсутній необхідний стаж роботи 30 років на відповідних посадах, який дає право на пенсію за вислугу років та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

З огляду на наведене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії № 46 від 18.08.2022.

Разом із відзивом, представником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надано копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

19.12.2022 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона зазначає, що аргументи, вкладені відповідачем у відзиві є необґрунтованими та такими, що не відповідають діючому законодавству.

Ухвалою суду від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

З 15 липня 2022 року Головним управлінням Пенсійного, фонду України в Одеській області ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж роботи позивача складав 42 роки 1 місяць 17 днів.

Весь період трудової діяльності позивач працювала у навчальних закладах, а саме:

- з 15.05.1980р. по 31.08.1983р. (З роки) на посаді музичного керівника яслі-садка №1 «Ягодка» м.Рені;

- з 01.09.1983р. по теперішній час (39 років) на посаді викладача фортепіано Ренійської дитячої школи мистецтв (до 01.09.1995р. Ренійська музична школа).

03 серпня 2022 року позивач звернулася до відділу обслуговування громадян №7 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення та виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі десяти місячних пенсій, як працівнику освіти зі стажем роботи понад 30 років. (а.с. 19).

19 серпня 2022 позивач отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022р. №46 про відмову у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки переліком закладів і установ ос|віти посада викладача в позашкільних навчальних закладах (школах мистецтв), яка дає право на пенсію за вислугу років, не передбачена (а.с.10-11).

Не погодившись з прийнятим рішенням 15.09.2022 р., позивач звернулася до Пенсійного фонду України зі скаргою про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.08.2022р. №46 та отримала відповідь від 18.10.2022р. №26458-27235/П-03/8-2800/22, що викладачі, які працюють в позашкільних навчальних закладах, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за № 909, не передбачені. (а.с.12-13).

Дослідивши адміністративний позов, відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідь на відзив інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-ІV).

Пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Оцінюючи доводи відповідача щодо відсутності посади , яку займала позивач в переліку постанови №909, суд вказує наступне.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191).

Порядок №1191 визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою КМУ від 04.11.1993 №909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV станом на день її призначення.

Згідно з пунктом 7 вказаного Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (надалі - Перелік).

Згідно з розділом 1 «Освіта» цього Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: директори, їх заступники з (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів.

При цьому, відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 р. № 963, до посад педагогічних працівників належать вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу І і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя дошкільного навчального закладу, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.

Згідно з положеннями статті 62 Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.14-15), ОСОБА_2 :

з 15.05.1980 по 01.09.1983 працювала музичним керівником яслі-садка №1 «Ягодка» м.Рені;

з 01.09.1983 р. по теперішній час працює на посаді викладача фортепіано Ренійської дитячої школи мистецтв (до 01.09.1995р. Ренійська музична школа).

Таким чином, судом встановлено, що починаючи із 15.05.1980 року по 01.09.1983 року ОСОБА_1 працювала в дошкільному навчальному закладі державної форми власності на посаді музичного керівника; починаючи із 01.09.1983 року по теперішній час ОСОБА_1 працювала в дитячій школі мистецтв (до 01.09.1995р. музична школа), на посаді викладача фортепіано, де загальний страховий стаж роботи викладачем навчальних закладів державної форми власності складає більш ніж 42 роки, що підтверджується записами в трудовій книжці, а отже даний стаж має бути зарахований до педагогічного, що зроблено не було.

Протоколом перерахунку пенсії (Версія: 1.6.78.1. Дата-час розрахунку: 30.09.2022 10:44) Ізмаїльського об`єднаного управління ПФУ (Рішення №46) заявник: ОСОБА_1 (надалі Протокол перерахунку пенсії), встановлено: страховий стаж (повний) - 42 роки, 1 місяць, 17 днів; розмір пенсії за віком 16.07.2022 (день призначення пенсії) складає - 7405,78 грн. (сім тисяч чотириста п`ять гривень, сімдесят вісім копійок).

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, Верховний Суд, зокрема у постанові від 20.02.2019 (справа № 462/5636/16-а) дійшов висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, які підтвердженні належними та допустимими доказами, суд вважає що ОСОБА_1 має право на отримання відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначена стаття містить три окремі норми.

Перша - має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам: ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети: попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Справа «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (заяви № 7151/75 та № 7152/75) демонструє, що перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, ЄСПЛ повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм: необхідно з`ясувати, чи можуть заявники скаржитися на втручання в це право і, якщо так, чи виправдане таке втручання (пункт 57).

ЄСПЛ виходить із того, що положення статті 1 Першого протоколу Конвенції містить три правила:

(а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном;

(б) друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним;

(в) третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього.

Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності.

Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи, ЄСПЛ повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, що захищається цією статтею. Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можемо зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію та соціальні виплати:

Справа «Гайгузус проти Австрії» (заява № 17371/90) - якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності (пункт 39).

Справа «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (заяви №№ 65731/01 та 65900/01) - в сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати.

Справа «Сук проти України» (Заява № 10972/05) від 10 березня 2011 року поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (пункти 22, 23).

Справа «Пічкур проти України» (Заява № 10441/06) - якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (пункт 41).

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, всупереч нормам чинного законодавства відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не зарахував до педагогічного стажу, період роботи позивача з 15.05.1980 р. по 31.08.1983 р. на посаді музичного керівника яслі-садка №1 «Ягодка» м.Рені; з 01.09.1983р. по теперішній час на посаді викладача фортепіано Ренійської дитячої школи мистецтв.

Відтак, така бездіяльність відповідача є протиправною, відповідно, слід зобов`язати зарахувати до педагогічного стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.05.1980 року по 15.07.2022 року.

Оцінюючи вимоги про визнання незаконними дій щодо відмови у виплаті грошової допомоги та зобов`язання нарахувати і виплатити таку, суд вказує наступне.

Як зазначалось вище, у позивача наявний спеціальний педагогічний стаж на посаді викладача, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років. При цьому позивач до призначення оскаржуваної пенсії, будь-яку не отримувала.

Згідно процитованих вище норм, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого, працювали у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок-30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

За таких обставин, враховуючи наявність у позивача педагогічного стажу та правових підстав для призначення пенсії за вислугу років, суд доходить висновку , що дії управління, які полягають у відмові в нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсії за віком є незаконними, як наслідок, необхідно зобов`язати суб`єкта владних повноважень провести відповідне нарахування та виплату.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування тверджень позивачки щодо протиправної відмови у нарахуванні належної їй виплати.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить до задоволення у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано платіжне доручення №959-15-047/С від 15.11.2022 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь суму сплаченого нею судового збору у розмірі 992,40 грн., оскільки саме цим відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким порушено права та інтереси позивача.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Пенсійний Фонд України задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №46 від 18.08.2022р. про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до п.7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи: з 15.05.1980р. по 31.08.1983 р. на посаді музичного керівника яслі-садка №1 «Ягодка» м.Рені, з 01.09.1983р. по 15.07.2022р. на посаді викладача фортепіано Ренійської дитячої школи мистецтв;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення»).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. сплачені за платіжним дорученням №959-15-047/С від 15.11.2022 року.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ).

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Пенсійний фонд України (01601, м.Київ 14, вул.Бастіонна, 9, ).

Суддя Іванов Е.А.