Справа № 160/17631/22
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), у якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.10.2022 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що він є студентом денної форми навчання Вищої школи управління та адміністрації в Ополе (Польща), має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на шість місяців як здобувач вищої освіти, про що ІНФОРМАЦІЯ_3 04.10.2022 було видано довідку та внесено відповідний запис до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного. 26.10.2022 інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип А) майстер-сержантом ОСОБА_2 як уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення про відмову позивачу в перетинанні державного кордону. Рішення обґрунтовано відсутністю підстав на право перетинання державного кордону згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», оскільки позивач не зміг надати на прикордонний контроль відповідні документи. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, необґрунтованим і таким, що прийнято за відсутності передбачених законодавством підстав, оскільки ним було надано до пункту пропуску всі необхідні документи для підтвердження права на перетинання державного кордону. В оскаржуваному рішенні не зазначено конкретних документів, які не були подані позивачем і які є необхідними для перетинання державного кордону.
Ухвалою суду від 11.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
08.12.2022 до суду надійшов відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що 26.10.2022 для перетину державного кордону ОСОБА_1 було надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, перекладені та нотаріально засвідчені документи про вступ на навчання у закордонному вищому навчальному закладі, військово-обліковий документ із записом щодо надання відстрочки від призову за мобілізацією, видану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідку для виїзду за кордон. Під час перевірки документів було встановлено відсутність документа, який би посвідчував приналежність позивача до категорії осіб, на яких поширюється дія Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. Оскаржуване рішення містить посилання на нормативно-правові акти та зазначення причини відмови у перетинанні позивачем державного кордону на виїзд з України. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. Відповідно до пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Станом на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежено законодавством. Право на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетинання державного кордону в умовах воєнного стану під час мобілізації є різними за своєю правовою природою та законодавчим регулюванням. Позивачем не було надано належним чином оформлені документи, що підтверджують наявність підстав для перетинання державного кордону України, у зв`язку з чим було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.
Станом на час розгляду справи відповіді на відзив та заперечень до суду не надходило.
Частиною четвертою статті 159 КАС України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 09.03.2005 Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданим 22.03.2017, орган, що видав 1202, копії яких містяться у матеріалах справи.
Згідно з довідкою про прийняття іноземця на стаціонарне навчання № ІО.1764.//10-08-2022 від 10.08.2022, виданою Вищою школою управління та адміністрації в Ополе, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, документ, що посвідчує особу паспорт № НОМЕР_3 , прийнятий на термін з 01.10.2022 до 30.09.2024 на стаціонарне навчання ІІ ступеня (магістратура) напрямку Менеджмент ІІ ступеня (польською мовою) на платній основі у першому семестрі.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 , виданого 05.09.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 взятий на військовий облік військовозобов`язаних зазначеним РТЦК та СП 27.02.2006, на підставі абз. 18 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надана відстрочка строком на шість місяців до 04.04.2023.
04.10.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 видано ОСОБА_1 довідку № юр/3569 для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, в тому, що відповідно до абз. 18 ст. 23 абзацу Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації як здобувач вищої освіти, який навчається за денною формою у Вищій школі управління та адміністрації в Ополе (Польща) терміном з 01.10.2022 до 30.09.2024; заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для навчання за кордоном немає; довідка дійсна до 04.04.2023.
26.10.2022 ОСОБА_1 прибув у міжнародний автомобільний пункт пропуску «Шегині» з метою здійснення перетинання державного кордону України на виїзд.
Інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип А) майстер-сержантом ОСОБА_2 як уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 26.10.2022 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, яким відмовлено у перетинанні державного кордону України на виїзд з України громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документ, що посвідчує особу - паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , виданий 22.03.2017.
Правовими підставами прийняття цього рішення вказано Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», та зазначено, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», оскільки вказаний громадянин не зміг надати на паспортний контроль відповідні документи.
Вважаючи протиправним вказане рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 53 Конституції України кожному гарантується право на освіту.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ (далі Закон № 3857-ХІІ) в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 3857-ХІІ громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
За змістом ст. 2 Закону № 3857-ХІІ документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).
Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-ХІІ).
Відповідно до статті 6 Закону № 3857-XII право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:
1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;
3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;
4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання;
5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;
9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду;
10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
При цьому, у разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Державну прикордонну службу України).
Суд зазначає, що вказані вище підстави для тимчасового обмеження громадян у виїзді за межі території України є загальними та застосовуються за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.
Статтею 11 Закону № 3857-XII визначено, що військовослужбовці можуть виїжджати з України на загальних підставах.
Відповідно до статті 8 Закону № 3857-XII рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових і службових осіб з питань виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.
Статтею 3 Закону № 3857-XII визначено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно зі ст.ст. 20, 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі Закон № 1710-VI, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 1710-VI визначено, що прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Пунктом 1 частини третьої статті 2 Закону № 1710-VI передбачено, що прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон.
Прикордонний контроль включає, зокрема, перевірку документів (п. 1 ч. 4 ст. 2 Закону № 1710-VI).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України «Про Державну прикордонну службу України», іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 6 Закону № 1710-VI перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1710-VI паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Статтею 14 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено порядок відмови у перетинанні державного кордону іноземцям, особам без громадянства та громадянам України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль»).
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого Указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом (ч. 6 ст. 5 Закону № 389-VIII).
В Указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (ст. 5 Закону № 389-VIII).
Відповідно до ст. 20 Закону № 389-VIII правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Відповідно до положень Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та, відповідно, Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022.
Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022.
Крім того, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», військовому командуванню (зокрема, Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Як вже зазначалося, 26.10.2022 позивач намагався перетнути кордон України на виїзд, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455 (в редакції станом на момент виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Президент України видав Указ «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, затверджений Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, такого змісту: «У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України постановляю:
1. Оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація).
2. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
3. Мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.».
Надалі строк проведення загальної мобілізації продовжувався, востаннє з 21.11.2022 на 90 діб на підставі Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, затвердженого Законом № 2738-IX від 16.11.2022.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII).
Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону № 3543-XII визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, серед іншого з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, визначення їх призначення на особливий період.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.
Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи іншої посадової особи, визначеної у частині третій статті 22.
У частині першій статті 23 Закону № 3543-XII наведено перелік категорій військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
В абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону № 3543-XII визначено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
На реалізацію повноважень, наданих статтею 3 Закону № 3857-XII, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 27.01.1995 № 57, якою затвердив Правила перетинання державного кордону України (далі Правила № 57, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 12 Правил № 57 передбачено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
На підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові (п. 15 Правил № 57).
Відповідно до п. 2-6 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
При цьому, Правила № 57 не регламентують процедуру перетину державного кордону в умовах воєнного стану для здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Суд зауважує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не слід ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил № 57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.
Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з тих підстав, що він є здобувачем освіти в іноземному навчальному закладі за денною формою здобуття освіти, не є підставою для виїзду за межі України під час дії воєнного стану.
Суд наголошує, що наявність у позивача права на звільнення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання кордону.
Право на освіту гарантується Конституцією України. Реалізація позивачем цього права є практично неможливою без виїзду з України до Республіки Польща, де знаходиться обраний ним заклад освіти. 26.10.2022 позивач з цією метою прибув у пункт пропуску через державний кордон України та надав для контролю такі документи, про що ним зазначено в оскаржуваному рішенні після проставлення підпису про отримання його другого примірника: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; студентську візу; студентський квиток; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного; довідку РТЦК та СП для виїзду за кордон; рішення про внесення до списку студентів Вищої школи управління та адміністрації в Ополе; лист про прийняття на навчання; довідку про оплату першого семестру навчання; засвідчення про прийняття іноземця на стаціонарну форму навчання; підтвердження поселення до гуртожитку; квитанцію про оплату першого семестру навчання.
Право вільно залишати територію України гарантується кожному статтею 33 Конституцією України, проте, у певних випадках може бути обмежене.
ОСОБА_1 є громадянином України, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 як військовозобов`язаний. Відповідно до статті 65 Конституції України ОСОБА_1 має обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також обов`язок несення військової служби відповідно до закону. З 24.02.2022 на території України запроваджено воєнний стан та проведення загальної мобілізації (у тому числі на території м. Дніпро, де проживає позивач).
Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування уповноважено самостійно запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану як особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів. Разом з тим, затверджений Урядом «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» визначає, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється «з урахуванням обмежень, встановлених законодавством». Іншими словами, цими нормативними актами тимчасових обмежень на виїзд з України на час воєнного стану не встановлено.
Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, яким затверджено Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджено таке рішення Президента України:
- у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися (а не обмежуються) конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені в т.ч. статтею 33 Конституції України […] в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»;
- військовому командуванню (в тому числі Державної прикордонної служби України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави;
- Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Отже, Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, яким затверджено зазначений Указ, не запроваджено тимчасове обмеження права громадян України на виїзд з України на час запровадження воєнного стану, а передбачено можливість обмеження конституційних прав, - якщо це буде необхідно з метою запровадження та здійснення урядом та військовим командуванням заходів і повноважень, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону № 3857-XII, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Закон № 3857-XII, який визначає порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері, не регламентує тимчасового обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадку запровадження воєнного стану. Разом з тим, статтею 3 Закону № 3857-XII визначено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього закону та інших законів України.
Наведені вище положення законів України сформульовані в загальних термінах та безпосередньо не запроваджують тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України в період воєнного стану, а наділяють Уряд та військове командування повноваженнями щодо обмеження конституційних прав та свобод людини і громадянина в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану на території України та проведення мобілізації з метою забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
В контексті спірних правовідносин Уряд реалізував згадані повноваження шляхом внесення змін до Правил № 57, визначивши переліки додаткових документів, які у разі введення на території України воєнного стану необхідні певним категоріям військовозобов`язаних громадян для перетину державного кордону.
Станом на дату прийняття оскарженого рішення Правила № 57 передбачали процедуру перетинання державного кордону в умовах воєнного стану для певних категорій осіб за умови наявності відповідних документів. В пункті 2-6 Правил № 57 вказано, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, проте, ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Таке правове регулювання спірних правовідносин не можна назвати чітким.
Разом з тим, Законом № 3857-XII передбачена можливість оскаржити рішення про обмеження права на виїзд з України в суді, а відповідно до встановлених процесуальним законодавством правил такі спори віднесено за підсудністю до судів адміністративної юрисдикції, де обов`язок доказування правомірності власного рішення покладено на суб`єкта владних повноважень. Отже, таке правове регулювання спірних правовідносин передбачає достатні засоби юридичного захисту проти свавільного застосування суб`єктом владних повноважень закону.
Отже, станом на 26.10.2022 законодавство України передбачало можливість обмеження свободи пересування, в тому числі шляхом тимчасового обмеження військовозобов`язаного у праві виїзду з України, а також визначало категорії осіб, на яких такі обмеження не поширюються.
Під час судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в обґрунтування підстав прийняття оскарженого рішення від 26.10.2022 зазначено Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022», та вказано, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону згідно зі статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», оскільки він не зміг надати на паспортний контроль відповідні документи.
Однак, відповідачем в оскарженому рішенні не зазначено жодної законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження права позивача на виїзд з України.
При цьому, оскаржене рішення не містить правової оцінки поданим позивачем документам на підтвердження підстави для виїзду за кордон.
Обмеження виїзду за кордон для військовозобов`язаних у зв`язку із введенням воєнного стану та проведенням загальної мобілізації можуть запроваджуватися з метою забезпечення виконання ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Обов`язки військовозобов`язаних на період загальної мобілізації визначає спеціальний Закон № 3543-ХІІ, відповідно до ст. 22 якого громадяни в період мобілізації зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, визначення їх призначення на особливий період. Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
У статті 23 Закону № 3543-XII перелічено категорії військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, в тому числі здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Суд враховує, що ОСОБА_1 як військовозобов`язаний перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно із особливими відмітками у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_4 , позивач має право на відстрочку від мобілізації строком на шість місяців до 04.04.2023.
ІНФОРМАЦІЯ_6 , складаючи стосовно позивача довідку № юр/3569 від 04.10.2022 для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, оцінив статус особи та документи, надані такою особою. У вказаній довідці уповноважений орган Міністерства оборони України зазначив, що заперечень щодо виїзду позивача з України у встановленому порядку для навчання за кордоном не має.
Отже, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки за наслідками вивчення облікової справи військовозобов`язаного та документів позивача про зарахування на навчання до Вищої школи управління та адміністрації в Ополе (Польща) 04.10.2022 прийняв рішення про те, що ОСОБА_1 не призивається на військову службу під час мобілізації, а отримує відстрочку у зв`язку із навчанням та може виїжджати з метою навчання за кордон.
Проте, посадова особа органу державного прикордонного контролю без будь-яких пояснень проігнорувала це рішення уповноваженої законом посадової особи за місцем обліку військовозобов`язаного та прийняла рішення про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду з України.
Крім того, відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не обґрунтовано підстав неврахування такої довідки, а також, матеріали справи не містять доказів того, що вказана довідка містить ознаки підробленого документу або містить недостовірну, сфальсифіковану інформацію.
Враховуючи наведені мотиви суд дійшов висновку, що оскаржене рішення не є обґрунтованим і вмотивованим, не містить переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, оскільки, відповідачем в оскарженому рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, у зв`язку з чим, є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо посилань відповідача на приписи п. 2-6 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, суд зазначає що в оскаржуваному рішенні не зазначено посилань на вказані приписи Правил № 57, як на підставу для прийняття даного рішення.
Тобто, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не керувався приписами п. 2-6 вищевказаних Правил.
За таких обставин, вказані посилання відповідача не можуть свідчити про правомірність оскаржуваного рішення.
Крім того, оскаржене рішення є таким, що не відповідає затвердженій формі, виходячи з наступного.
Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967 затверджено форму рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку.
Проте, в оскарженому рішенні, всупереч затвердженій формі, не зазначено підстав відмови в перетинанні державного кордону України громадянину України.
За таких обставин, оскаржене рішення складено з порушенням форми, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967.
Враховуючи викладене, оскаржуване рішення прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому, є протиправним та підлягає скасуванню, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що відповідачем не доведено правомірності оскарженого рішення у спірних правовідносинах.
Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення інспектора прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип А) майстер-сержанта ОСОБА_5 як уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26.10.2022 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 ), місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 30.01.2023.

Суддя В.В. Рянська