Справа № 280/551/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ
01 лютого 2023 року Справа № 280/551/23 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Семененко М.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача стосовно нарахування та виплати позивачу: індексації грошового забезпечення за періоди з 20.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця - січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення; нарахування та виплати мені індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.08.2018 включно із застосуванням фіксованої суми індексації 4 258,75 грн. та відповідно до абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, з урахуванням фактично виплачених сум;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу: індексацію грошового забезпечення за періоди з 20.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця - січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення; нарахувати та виплатити мені індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 09.08.2018 включно із застосуванням фіксованої суми індексації 4 258,75 грн. та відповідно до абз. абз. 4-6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, з урахуванням фактично виплачених сум; із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення за період з 20.07.2016 року по день її фактичної виплати, - відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Ухвалою суду від 25.01.2023 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслана позивачу до електронного кабінету в системі "Електронний суд".
На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 25.01.2023 позивачем надано клопотання про поновлення провадження у справі (вх. №4391 від 27.01.2023). В обґрунтування клопотання зазначає, що про можливе порушення обчислення складових грошового забезпечення позивачу стало відомо зі ЗМІ, після чого він одразу звернувся до відповідача з вимогою про виплату грошового забезпечення та надання розрахункових документів, які він отримав 19.01.2023, отже фактично йому стало відомо про порушення обчислення складових грошового забезпечення 19.01.2023. Крім того звертає увагу на норми статті 238 КЗпП України де зазначено, що при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Окремо зазначає, що ч.2 статті 233 КЗпП стосується розрахунку при звільненні, проте він безпреревно проходить дійсну військову службу у Збройних Силах України з 20.07.2016 по теперішній час та не звільнявся зі служби, а переміщався на інші посади в якості просування по службі.
Дослідивши матеріали позовної заяви та клопотання про поновлення провадження у справі, оцінивши докази в їх сукупності, необхідно зазначити таке.
Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За приписами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина 6 статті 161 КАС України).
Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
Необхідно зауважити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України").
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.
Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31.03.2020 по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).
Суд також звертає увагу на те, що положення повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Суд зазначає, що звернення до відповідача з метою отримання розрахункових листів по нарахуванню та виплаті індексації грошового забезпечення не зупиняє та не перериває строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 122 КАС України.
При цьому, спірні правовідносини не вимагають обов`язкового порядку досудового врегулювання спору або звернення до роботодавця, отже не отримання копій документів на відповідне звернення не перешкоджало зверненню до суду з позовом, оскільки позивач мав право звернутися до суду у встановлений строк та заявити клопотання про витребування у відповідача відповідних доказів.
Також судом не приймаються посилання позивача на норми статті 238 КЗпП України, оскільки позовні вимоги не відповідають умовам, визначеним у вищезазначеній статті.
Необхідно зазначити, що процесуальний строк, визначений частиною 5 статті 122 КАС України, є спеціальним у спорах, пов`язаних з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з публічної служби, а тому має пріоритет у застосуванні.
Крім того, строк звернення до суду, та період за який суд має право винести рішення про виплату працівникові належних сум, не є тотожними поняттями.
Враховуючи, що позивач оскаржує правомірність обчислення складових грошового забезпечення за період з 20.07.2016 по 09.08.2018, отриманого ним під час проходження публічної служби, а за вирішенням трудового спору у відносинах публічної служби він звернувся 19.01.2023 (дата формування позовної заяви в системі "Електронний суд"), можна дійти висновку, що строк звернення до адміністративного суду, визначений частиною 5 статті 122 КАС України, пропущений.
За приписами частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 25.01.2023 позивачем не подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску, отже вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 25.01.2023 позивачем не виконано.
При цьому, подане клопотання про поновлення провадження у справі не може бути враховано з огляду на відсутність вимоги про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не зазначення поважних причин його пропуску та не надання будь-яких доказів того, що порушення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом відбулось через обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяли вчасно реалізувати право на судовий захист.
Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на викладене, наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.
Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241, 243, 248 КАС України, суддя -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.
Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 01.02.2023.

Суддя М.О. Семененко