Справа № 480/6707/22
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2023 року Справа № 480/6707/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Павлічек В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6707/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним і скасування наказу,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати наказ № 509 від 22.09.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу в органах Національної поліції. 22.09.2022 наказом № 509 «Про застосування стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у не повідомленні, не врегулюванні обставин щодо обмеження роботи близьких осіб у прямому підпорядкуванні та яке призвело до порушення вимог ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції», згідно гі. 2, 4 ч. З ст. 1, ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», на підставі ч. 13 ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, обмежитись раніше застосованим, наказом ГУНП в Сумській області від 27.05.2022 № 203 до заступника начальника сектору кримінальної поліції Охтирського РВП ГУНИ в Сумській області полковника поліції ОСОБА_1 , дисциплінарним стягненням у вигляді звільнення з посади.
Із зазначеним наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач не погоджується, вважає його безпідставним.
Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яким встановлено, що в період з 24.02.2022 по 11.04.2022 дізнавач ВД ГУННП в Сумській області майор поліції ОСОБА_2 стала на облік до Роменського РВП ГУНП в Сумській області, фактично перейшовши у підпорядкування своєї близької особи в розумінні абзацу 3 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції», а саме - чоловіка, начальника Роменського РВП ГУНП в Сумській області полковника поліції ОСОБА_1 , проте безпосередніх керівників не повідомили, заходів направлених на недопущення виникнення потенційного, реального конфлікту інтересів та врегулювання обмежень щодо роботи близьких осіб у прямому підпорядкуванні не вжили, допустивши порушення статей 27 та 28 Закону України «Про запобігання корупції».
Позивач стверджує, що наявність реального чи потенційного конфлікту інтересів, може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування у випадку надходження подання спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або припису Національного агентства, за умови незастосування судом до особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності. Таке дисциплінарне стягнення відповідно до ч. 2 ст. 65-1 Закону № 1700-VІІ застосовується у випадку незастосування судом до особи, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, покарання або не накладення на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певного діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності.
Крім того, позивач зазначає, що висновок службового розслідування щодо можливих порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції» затверджений начальником ГУНП 20.09.2022, тобто на 22-й день після призначення такого розслідування, тобто поза межами строку, встановленого ст. 26 Дисциплінарного статуту НПУ.
Також позивач вважає, що не допускав порушенням вимог ЗУ «Про запобігання корупції».
Ухвалою суду відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що 11.08.2022 на адресу ГУНП в Сумській області надійшли матеріали з Сумського управління ДВБ НПУ щодо можливого порушення антикорупційного законодавства з боку працівників Головного управління Національної поліції в Сумській області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також про можливе вчинення злочинів, передбачених ст.366 КК України.
Під час проведення службового розслідування встановлено, що 24.02.2022 дізнавач відділу дізнання ГУНП в Сумській області (далі - ВД ГУНП) майор поліції ОСОБА_2 з метою евакуації двох неповнолітніх дітей виїхала до м. Ромни, Сумської області й стала на облік до Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області (далі - Роменського РВП ГУНП). В подальшому ОСОБА_2 з 24.02.2022 по 11.04.2022 була на обліку в Роменському РВП ГУНП та проходила там службу, перебуваючи у прямому підпорядкуванні своєї близької особи в розумінні абзацу 3 статті 1 Закону, а саме - чоловіка полковника поліції ОСОБА_1 , який на той час перебував на посаді начальника Роменського РВП ГУНП.
Відповідач вважає, що з моменту постановки на облік до Роменського РВП дізнавача ВД ГУНП ОСОБА_2 , у її чоловіка ОСОБА_1 виник потенційний конфлікт інтересів у зв`язку із прямим підпорядкуванням та наявними в нього організаційно-розпорядчими та контрольно - наглядовими повноваженнями, а в кожному випадку задіяння на службу у Роменському РВП дізнавача ОСОБА_2 розрахунку сил та засобів, розподілення особового складу по місцях несення служби та організації несення служби нарядами райвідділу, контролю за виконанням поліцейськими у їх складі покладених службових обов`язків, у ОСОБА_1 , виникав реальний конфлікт інтересів. Факт повідомлення ОСОБА_1 свого безпосереднього керівника про наявність потенційного чи реального конфлікту інтересів або вчинення дій, направлених на недопущення виникнення потенційного чи реального конфлікту інтересів нічим, окрім пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не підтверджується. Таким чином, комісія дійшла висновку, що полковник поліції ОСОБА_1 порушив вимоги пунктів 2,3 ч. 1 ст. 28 Закону.
Представник відповідача також зазначає, що посилання позивача на відсутність підстав для призначення службового розслідування є безпідставним, з огляду на те, що службове розслідування в даному випадку було призначено за фактом можливого порушення антикорупційного законодавства, а не фактом вчинення корупційного або пов`язаного з корупційним правопорушення.
За таких обставин, порядок проведення службового розслідування, на які посилається позивач, не був порушений ГУНП в Сумській області.
Відносно посилання позивача на порушення строку проведення службового розслідування, позивач зазначає наступне. Відповідно до вимог частина 1 статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом (розділ V Дисциплінарного Статуту).
Крім того, представник відповідача наголошує, що відповідно до оскаржуваного наказу позивача не притягнено до дисциплінарної відповідальності, а керуючись частиною 13 статті 19 Дисциплінарного статуту вирішено обмежитись раніше застосованим дисциплінарним стягненням у виді звільнення з посади. Відтак, наказ ГУНП в Сумській області від 22.09.2022 № 509 відносно позивача не несе будь-яких правових наслідків, які б порушували права, свободи чи інтереси позивача.
Представник позивача своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач проходить службу в органах Національної поліції.
Відповідно до наказу ГУНП в Сумській області від 22.09.2022 №509 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області» за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у не повідомленні, не врегулюванні обставин щодо обмежень роботи близьких осіб у прямому підпорядкуванні та яке призвело до порушення вимог ст. 27 Закону України «Про запобігання корупції», згідно п. 2, 4 ч. 3 ст. 1, ч. 1 ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», на підставі частини 13 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, обмежитись раніше застосованим, наказом ГУНП в Сумській області від 27.05.2022 № 203 до заступника начальника СКП Охтирського РВП полковника поліції ОСОБА_1 , дисциплінарним стягненням у виді звільнення з посади (а.с. 48 49, т.2).
Зазначений наказ прийнятий на підставі висновку службового розслідування, складеного 20.09.2022, який затверджений начальником ГУНП в Сумській області полковником поліції ОСОБА_3 (а.с. 116 124, т.1).
В ході проведення службового розслідування встановлено, що дізнавач відділу дізнання ГУНП в Сумській області (далі - ВД ГУНП) майор поліції ОСОБА_2 з метою евакуації двох неповнолітніх дітей виїхала до м. Ромни, Сумської області й стала на облік до Роменського районного відділу поліції ГУНП в Сумській області (далі - Роменського РВП ГУНП). В подальшому ОСОБА_2 з 24.02.2022 по 11.04.2022 була на обліку в Роменському РВП ГУНП та проходила там службу, перебуваючи у прямому підпорядкуванні своєї близької особи в розумінні абзацу 3 статті 1 Закону «Про запобігання корупції» , а саме - чоловіка полковника поліції ОСОБА_1 , який на той час перебував на посаді начальника Роменського РВП ГУНП та відповідно до посадової інструкції мав обов`язки загального керівництва діяльністю Роменського РВП ГУНП, організації та спрямування його діяльності, організовував та контролював виконання працівниками відділу поліції вимог законів та інших нормативно-правових актів, організовував та контролював, у тому числі через своїх заступників, службову діяльність структурних підрозділів відділу та його базового територіального підрозділу, особисто координував та контролював роботу сектору моніторингу. Крім того, відповідно до обов`язків, покладених на ОСОБА_1 як на начальника Роменського РВП ГУНП, на нього було покладено наступні обов`язки: забезпечення належної організації взаємодії слідчих та дізнавачів з оперативними та іншими підрозділами, розподілення обов`язків між заступниками начальника відділу, забезпечення контролю за їх виконанням, реалізація своїх повноважень у формі обов`язкових до виконання усних і письмових наказів організаційно-розпорядчого характеру.
Враховуючи зазначене, дисциплінарна комісія дійшла висновків, що з моменту постановки на облік до Роменського РВП дізнавача ВД ГУНП ОСОБА_2 , у її чоловіка ОСОБА_1 виник потенційний конфлікт інтересів у зв`язку із прямим підпорядкуванням та наявними в нього організаційно-розпорядчими та контрольно - наглядовими повноваженнями, а в кожному випадку задіяння на службу у Роменському РВП дізнавача ОСОБА_2 розрахунку сил та засобів, розподілення особового складу по місцях несення служби та організації несення служби нарядами райвідділу, контролю за виконанням поліцейськими у їх складі покладених службових обов`язків, у ОСОБА_1 , виникав реальний конфлікт інтересів.
Позивач вважаючи, що спірним наказом його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та не погоджуючись з цим звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.
Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст.
У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення Аксу проти Туреччини [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).
Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.
Таким чином, враховуючи положення зазначених норм законодавства, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкту владних повноважень саме її прав, свобод або законних інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.
В свою чергу, адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
З огляду на викладене, вирішуючи спірні правовідносини, суд повинен пересвідчитись у наявності в особи, яка звернулась за захистом своїх прав у судовому порядку, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним.
Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові
В розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Із позову суд вбачає, що позивач вважає, що оскаржуваним наказом його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
Натомість із змісту спірного наказу, суд вбачає, що пунктом 2 цього наказу визначено, що за вчинення дисциплінарного проступку обмежитись раніше застосованим, наказом ГУНП в Сумській області від 27.05.2022 № 203 до заступника начальника СКП Охтирського РВП полковника поліції ОСОБА_1 , дисциплінарним стягненням у виді звільнення з посади (а.с. 48 49, т.2).
Отже фактично оскаржуваним наказом позивача не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а керуючись частиною 13 статті 19 Дисциплінарного статуту вирішено обмежитись раніше застосованим дисциплінарним стягненням у виді звільнення з посади.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.13 ст.19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, у разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.
Також судом встановлено, наказ ГУНП в Сумській області від 27.05.2022 № 203, яким до позивача застосовано дисциплінарним стягненням у виді звільнення з посади, був ним оскаржений в судовому порядку та цьому наказу була надана оцінка Сумським окружним адміністративним судом у рішенні від 15.11.2022 у справі №480/3937/22 (а.с. 52-58, т.2).
Отже враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ фактично не порушує прав та інтересів позивача та не породжує у нього виникнення будь яких обов`язків.
Як зазначалося судом вище, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень повинна бути наявність факту порушення таким рішенням прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу № 509 від 22.09.2022 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Сумській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек