Справа № 400/9650/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 р. № 400/9650/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачів:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ,
про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-1), в якій просить визнати протиправними дії відповідача-1 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком за листом від 29.09.2021 № 12363-11190/Г-02/8-1400/21 у зв`язку з відсутністю страхового стажу; зобов`язати відповідача-1 зарахувати до загального страхового стажу позивача період провадження підприємницької діяльності з 22.01.2003 по 30.01.2010.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період провадження нею підприємницької діяльності з 2003 року по 2010 рік сплачувала збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у складі фіксованого податку.

Ухвалою від 23.10.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі та постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження; установив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та доказів, у тому числі відповідачу-1- відзиву на позовну заяву за кожним з доводів позовної заяви та доказів на його підтвердження з доказами його направлення позивачу; належно засвідчених копій заяви позивача про призначення пенсії та всіх доданих до неї документів; письмових пояснень щодо відсутності рішення про відмову у призначенні пенсії; письмових пояснень (з посиланням на документи) щодо того, як була визначена тривалість страхового стажу позивача у 26 років 3 місяці 25 днів.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, зазначаючи, що рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком прийняло Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Відповідач-1 вказує на недостатність у позивача страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Посилаючись на пункт 3.1 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV), позивач зазначає, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії за віком згідно із статтею 26 цього Закону включаються, зокрема, періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Відповідач-1 вказує на те, що в індивідуальних відомостях позивача, що містяться у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 22.01.2003 по 30.01.2010.

Відповідач-1 звертає увагу, що відповідно до довідки про сплату внесків до Пенсійного фонду України від 22.07.2021 № 1860/05-16, позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування та сплачувала фіксований патент, а відповідно до довідки Головного управління ДПС у Миколаївській області від 19.07.2021 № 1912/АП/14-29-51-02 позивач перебувала на загальній системі оподаткування з придбанням фіксованого патенту. Оскільки довідки мають розбіжності щодо системи оподаткування, на якій перебувала позивач, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу Позивача спірного періоду.

Позивач подала відповідь на відзив, у якій вказує на безпідставність посилання відповідача-1 на розбіжності у довідках, виданих Головним управлінням ДПС у Миколаївській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, щодо систем оподаткування, на якій перебувала позивач як фізична особа підприємець. Зокрема, посилаючись на довідку Головного управління ДПС у Миколаївській області від 19.07.2021, позивач наголошує, що сплачувала фіксований патент у періоди з 16.01.2000 по 31.12.2001, з 03.01.2002 по 31.12.2002, з 01.03.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, 01.01.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 31.12.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010.

Позивач вказує у відповіді на відзив, що в період ведення позивачем підприємницької діяльності механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку визначався Порядком відрахування до Пенсійного фонду 10 % від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 10.11.1998 № 233, відповідно до якого 10 % від суми надходжень від сплати фіксованого податку перераховуються міськфінвідділами, райфінвідділами, сільськими та селищними радами на рахунки відповідних відділів Пенсійного фонду України.

Ухвалою від 16.12.2021 суд витребував у відповідача-1 докази: копію звернення позивача від 01.09.2021; докази направлення позивачу рішень про відмову в призначенні позивачу пенсії: від 28.07.2021, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області, та від 28.08.2021, прийнятого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

На виконання ухвали від 16.12.2021 відповідач-1 подав до суду копію заяви позивача від 01.09.2021, копії листів відповідача-1 від 10.08.2021 № 1400-0304-8/52563, від 17.09.2021 № 1400-0304-8/63173.

Ухвалою від 04.10.2022 суд залучив до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2); установив відповідачу-2 строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів на його підтвердження з доказами його направлення позивачу (п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали); зобов`язав відповідача-2 одночасно з поданням до суду відзиву подати до суду належно засвідчені копії всіх документів, на підставі та з урахуванням яких було прийняте рішення від 28.08.2021 № 53 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком; розгляд адміністративної справи почав спочатку.

Відзиву на позовну заяву відповідач-2 не подав. Копія ухвали від 04.10.2022 вручена відповідачу-2 20.10.2022 шляхом доставлення її в електронній формі на його офіційну електронну адресу 19.10.2022 о 19 год 52 хв, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а. с. 110).

На підставі частини дев`ятої статті 205, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

20.07.2021 позивач звернулася до відповідача-1 із заявою (а. с. 53 - 55) про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

За принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії за віком з доданими матеріалами передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

28.07.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області прийняло рішення № 53 (а. с. 47) про відмову в призначенні позивачу пенсії.

Рішення від 28.07.2021 № 53 мотивоване недостатністю у позивача страхового стажу, а саме: наявністю 24 років 9 місяців 20 днів страхового стажу замість 28 років, яких вимагає стаття 26 Закону № 1058-IV.

У рішенні від 28.07.2021 № 53 зазначено, що „згідно трудової книжки „ НОМЕР_1 від 02.07.1979 виключено період роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003, оскільки запис зроблено не в хронологічній послідовності, необхідно надати уточнюючу довідку.

Тобто Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області мотивувало недостатність у позивача страхового стажу незарахуванням до такого стажу періоду роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003.

Листом від 10.08.2021 № 1400-0304-8/52563 (а. с. 100) відповідач-1 повідомив позивачу про те, що до її страхового стажу не враховано період роботи в птахорадгоспі „Гур`євський з 17.07.2001 по 21.01.2003, оскільки запис у трудовій книжці зроблений з порушеннями. Відповідач-1 зазначив, що зазначений період роботи можна підтвердити уточнюючою довідкою підприємства, його правонаступника або архівної установи. Відповідач-1 повідомив позивачу, що, ураховуючи вищевикладене, їй відмовлено в призначенні пенсії за віком.

19.08.2021 позивач повторно звернулась до відповідача-1 із заявою (а. с. 56 58) про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, до якої додатково, відповідно до вищезазначеного листа від 10.08.2021 № 1400-0304-8/52563, надала архівну довідку від 12.08.2021 № Г-383/04-01 (а. с. 75) про період роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003, видану КУ Трудовий архів.

Також до заяви про призначення пенсії, серед іншого, були додані довідка Головного управління ДПС у Миколаївській області від 19.07.2021 № 1912/АП/14-29-51-02 (а. с. 81 - 82). У довідці зазначено, що позивач перебувала на загальній системі оподаткування з придбанням фіксованого патенту вартістю 50 грн на місяць в такі періоди: з 16.01.2001 по 31.12.2001, з 03.01.2002 по 31.12.2002, з 03.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.09.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010.

У доданих до заяви індивідуальних відомостях про застраховану особу (а. с. 38 40) наявні відомості про сплату позивачем за себе страхових внесків за період з жовтня 2010 року по вересень 2011 року.

Заяви про призначення пенсії направлялася на розгляд відповідача-2 разом із довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.07.2021 № 1860/05-16 (а. с. 41) „про сплату внесків до Пенсійного фонду. Довідка була надана відділом забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відділу обслуговування громадян № 2 (сервісному центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, тобто фактично є внутрішнім документом відповідача-1. У довідці зазначено: „Згідно довідки Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області від 06.03.2020 № 416/ФОП/14-29-50-08-02-15 фізична особа підприємець знаходилася на спрощеній системі оподаткування та сплачувала фіксований патент за період: з 03.01.2003 по 31.12.2003. За період з 04.01.2001 по 02.01.2003 інформація відсутня.

При цьому у довідці Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області від 06.03.2020 № 416/ФОП/14-29-50-08-02-15 (а. с. 13) зазначено, що позивач перебувала на загальній системі оподаткування.

Тобто довідка відповідача-1 22.07.2021 № 1860/05-16 містить некоректні дані про систему оподаткування, на якій перебувала позивач.

28.08.2021 відповідач-2 (за принципом екстериторіальності) прийняв рішення № 53 (а. с. 46) про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з недостатністю у позивача страхового стажу, а саме: наявністю 26 років 3 місяців 25 днів страхового стажу замість 28 років, яких вимагає стаття 26 Закону № 1058-IV.

Рішення відповідача-2 від 28.08.2021 № 53 мотивоване таким: „Результати розгляду документів, доданих до заяви:

1) за доданими документами до страхового стажу не враховано періоди:

- згідно довідки б/н Головного управління ДПС у Миколаївській області та довідки від 22.07.2021 № 1860/05-16 Головного управління ПФУ в Миколаївській області, оскільки довідки мають розбіжності щодо системи оподаткування, на якій знаходився заявник. Необхідно надати уточнюючу інформацію.

Конкретного періоду (періодів) роботи, які відповідач-2 не зарахував до страхового стажу позивача, у рішенні від 28.08.2021 № 53 не зазначено.

Листом від 17.09.2021 № 1400-0304-8/63173 (а. с. 101) відповідач-1 повідомив позивачу, що їй відмовлено в призначенні пенсії за віком через недостатність страхового стажу.

Отже, суд установив, що органи Пенсійного фонду України двічі відмовляли позивачу в призначенні пенсії за віком. При цьому Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області мотивувало недостатність у позивача стажу відсутністю підстав для зарахування до нього періоду роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003.

Після надання позивачем документа на підтвердження стажу за період роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003, інший територіальний орган Пенсійного фонду України (відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) не зарахував до страхового стажу позивача уже інший період роботи (який саме, при цьому, не зазначив) та обгрунтував це різними даними про систему оподаткування, на якій перебувала позивач, зазначеними у довідках Головного управління ДПС у Миколаївській області та Головного управління ПФУ в Миколаївській області.

Отже, органи Пенсійного фонду України відмовили позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу спершу з однієї підстави (незарахування періоду з 17.07.2001 по 21.01.2003), а після її усунення позивачем (надання уточнюючої довідки) з іншої підстави (незарахування певного іншого періоду, який відповідач-2 не зазначив чітко в рішенні).

01.09.2021 позивач звернулася до відповідача-1 за наданням роз`яснень щодо незарахування періодів роботи до її страхового стажу.

У відповідь на заяву позивача від 01.09.2021 (а. с. 99) відповідач-1 листом від 29.09.2021 № 12363-11190/Г-02/8-1400/21 (а. с. 10) повідомив позивачу, що за наданими нею документами її стаж становить 26 років 3 місяці 25 днів, що є недостатньо для призначення пенсії за віком (необхідно 28 років).

Відповідач-1 у листі від 29.09.2021 № 12363-11190/Г-02/8-1400/21 вказав, що до страхового стажу позивача не враховані періоди провадження нею підприємницької діяльності з 22.01.2003 по 30.09.2010, оскільки за даними довідки Головного управління Державної податкової служби України в Миколаївській області від 19.07.2021 № 1912/АП/14-29-51-02 в період з 16.01.2001 по 31.12.2010 позивач перебувала на загальній системі оподаткування з придбанням фіксованого патенту та протягом цього періоду в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у її обліковій картці відсутні дані.

На виконання ухвали від 16.12.2021 про надання доказів направлення позивачу рішень про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідач-1 у клопотанні від 28.12.2021 (а. с. 91-92) пояснив суду, що відповідно до пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), особі направляється повідомлення, а не рішення („Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження).

Повідомлення відповідача-1 від 10.08.2021 № 1400-0304-8/52563 (а. с. 100) та від 17.09.2021 № 1400-0304-8/63173 (а. с. 101) не містили відомостей про те, що рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком прийняті нішими органами Пенсійного фонду України.

Оскільки позивач оскаржує відмову в призначенні пенсії, яка, на її думку, викладена в листі відповідача-1 від 29.09.2021 № 12363-11190/Г-02/8-1400/21, суд дійшов висновку, що позивач не погоджується саме з другим рішенням про відмову в призначенні їй пенсії за віком, яке прийняте відповідачем-2.

У зв`язку з цим під час розгляду справи суд перевірив рішення відповідача-2 від 28.08.2021 № 53 на відповідність критеріям, установленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідач-2 прийняв рішення за заявою позивача про призначення пенсії, поданою відповідачу-1, виходячи з принципу екстериторіальності, закріпленого в Порядку № 22-1.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок № 22-1 затверджений на виконання та розвиток положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За правовою позицією Верховного Суду, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їхні обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття (пункт 56 постанови від 05.03.2020 у справі № 640/467/19).

Рішення відповідача-2 від 28.08.2021 № 53 не відповідає критерію мотивованості, оскільки не містить переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Зокрема, як установив суд, у рішенні від 28.08.2021 № 53 не конкретизовано, який саме період роботи позивача не зарахований до її страхового стажу. Так само не вказано, які періоди зараховані до страхового стажу. У рішенні міститься посилання на розбіжності в довідках податкового і пенсійного органу щодо системи оподаткування, на якій перебувала позивач, але не зазначено, на підставі чого відповідачу-2 важливо установити таку систему оподаткування. У рішенні не обгрунтовано, з яких підстав відповідач-2, за наявності довідки податкового органу, бере до уваги також довідку про систему оподаткування, видану пенсійним органом.

У зв`язку з цим, задля розуміння підстав недостатності страхового стажу та відмови в призначенні пенсії позивачу довелося звертатися за додатковими роз`ясненнями і лише з листа відповідача-1 позивач дізналася про мотиви незарахування до страхового стажу періодів провадження позивачем підприємницької діяльності за період з 2001 року по 2010 рік.

Крім того, відповідач-2 не подав відзиву на позовну заяву, не повідомив суду причин такого неподання. Відповідач-2 позовних вимог не заперечив, аргументів позивача не заперечив і не спростував.

На підставі вищенаведеного суд дішов переконання, що рішення відповідача-2 від 28.08.2021 № 53 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком не відповідає критеріям щодо обгрунтованості і мотивованості.

Також суд вважає відмову позивачу в призначенні пенсії за віком такою, що не відповідає критеріям добросовісності та розсудливості, виходячи з такого.

Як установив суд, позивачу двічі відмовлено в призначенні пенсії за віком двома різними територіальними органами Пенсійного фонду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області мотивувало недостатність у позивача стажу відсутністю підстав для зарахування до нього періоду роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003.

Після надання позивачем документа на підтвердження стажу за період з 17.07.2001 по 21.01.2003, інший територіальний орган Пенсійного фонду України (відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) не зарахував до страхового стажу позивача уже інший період роботи.

Отже, органи Пенсійного фонду України відмовили позивачу в призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу спершу через непідтвердженість стажу за період роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003, а після підтвердження позивачем періоду роботи з 17.07.2001 по 21.01.2003 через непідтвердженість уже іншого періоду роботи, при без вказівки, якого саме.

Територіальні органи Пенсійного фонду України є окремими суб`єктами владних повноважень, разом з тим, належать до однієї системи державних органів, які керуються одним і тим сами законодавством, виконують одні й ті самі функції з пенсійного забезпечення.

У зв`язку з цим суд вважає, що рішення про повторну відмову в призначенні одній і тій самій особі пенсії за віком з нових підстав, які не були зазначені в попередньому рішенні про відмову в призначенні пенсії, суперечить вимозі добросовісності та розсудливості. Такого висновку суд дійшов, оскільки позивач погодилася з першим рішенням, виконала надані пенсійним органом рекомендації щодо підтвердження страхового стажу, але отримала повторну відмову вже з інших підстав.

На підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 28.08.2021 № 53.

Відповідач-1 у листі від 29.09.2021 № 12363-11190/Г-02/8-1400/21 вказав, що до страхового стажу позивача не враховані періоди провадження нею підприємницької діяльності з 22.01.2003 по 30.09.2010.

Перевіряючи наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду підприємницької діяльності з 22.01.2003 по 30.09.2010 (періоду, не зарахованого до страхового стажу позивача), суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За визначенням статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За нормами пункту 3-1 розділу XV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону № 1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

В українській мові протиставний сполучник „а поєднує речення (або члени речення), не відповідні одне одному змістом (https://slovnyk.ua/index.php?swrd=%D0%B0).

Прислівник „також в українській мові означає „так само (https://slovnyk.ua/index.php?swrd=%D1%82%D0%B0%D0%BA%D0%BE%D0%B6).

Отже, конструкція цієї норми свідчить про те, що для зарахування періоду ведення підприємницької діяльності до страхового стажу, відповідно до цього пункту, така діяльність повинна вестися або із застосуванням спрощеної системи оподаткування, або із застосуванням фіксованого податку, тобто що ці умови є рівнозначними.

Тобто наявність двох ознак (і спрощена система оподаткування, і застосування фіксованого податку) не обов`язкова, достатньо однієї з умов.

Відповідач-1 у відзиві посилається на пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637). Цією нормою у редакції, чинній на дату прийняття відповідачем-2 рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, було передбачено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Суд не застосовує пункт 4 Порядку № 637 до спірних правовідносин, оскільки його зміст суперечить пункту 3-1 розділу XV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону № 1058-IV. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У спірний період діяв Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 „Про прибутковий податок з громадян (втратив чинність на підставі Закону від 04.11.2011 № 4014-VI), який надавав громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту.

Фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно (пункт 1 статті 14 Декрету).

Також у спірний період діяла Інструкція про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12 (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів від 20.12.2011 № 1675)

Пункт 14.2 цієї Інструкції містить аналогічні вищенаведеним положення щодо права фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, самостійно обрати спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку (далі - фіксований податок) шляхом придбання патенту Так само передбачено, що фіксований податок сплачується громадянином платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його реєстрації у податкових органах.

Документ, що засвідчує сплату фіксованого податку, є підставою для видачі податковим органом за місцем реєстрації у податкових органах фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності патенту.

Розміри фіксованого податку встановлюються відповідною місцевою радою залежно від територіального розташування місця торгівлі і не можуть бути менше ніж 20 гривень та більше ніж 100 гривень за календарний місяць для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність самостійно.

На виконання пункту 2 розділу II Закону України від 13.02.1998 № 129/98-ВР "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" наказом Міністерства фінансів України від 10.11.1998 № 233 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 04.11.2013 № 917) затверджений Порядок перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів

Цей Порядок визначав механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку, що сплачується громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і які обрали спосіб оподаткування доходів, одержаних від цієї діяльності, за фіксованим розміром податку.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, фіксований податок сплачується громадянином - платником податку до відповідного місцевого бюджету за місцем його проживання і зараховується на рахунок N 2542 "Кошти районних, міських, селищних та сільських бюджетів", відкритий в установах банків на ім`я органу, що здійснює виконання відповідного бюджету.

За пунктом 4 цього Порядку, міськфінвідділи в містах, які не мають районного поділу, райфінвідділи в містах, які мають районний поділ, сільські та селищні ради до 13 години наступного (робочого) дня після отримання з установи банку виписки, в якій відображені надходження на їх рахунки коштів від сплати фіксованого податку, 10 відсотків від сум цих надходжень перераховують платіжними дорученнями (або в системі електронних платежів) на рахунки відповідних відділів Пенсійного фонду України.

За нормами пункту 5 Порядку, кошти в розмірі 90 відсотків від загальної суми фіксованого податку, що надійшли до місцевого бюджету, залишаються у розпорядженні територіальної громади і спрямовуються на потреби за визначеними нею напрямами.

Згідно з пунктом 6 Порядку, перераховані до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку в обліку виконання місцевих бюджетів за доходами відображаються шляхом зменшення доходів за кодом бюджетної класифікації 11010400 "Фіксований податок на доходи фізичних осіб підприємницької діяльності".

За такого правового регулювання, чинного в період провадження позивачем підприємницької діяльності (2003-2010 роки), суд виходить з того, що для зарахування спірного періоду до страхового стажу достатньо установити сплату позивачем фіксованого податку за спірний період, оскільки від сум фіксованого податку 10 відсотків повинні були перераховуватися до Пенсійного фонду, при чому таке перерахування мав здійснювати не позивач, а зазначені вище фінвідділи відповідних органів місцевого самоврядування.

Відповідач-1 у відзиві посилається на відсутність в індивідуальних відомостях про застраховану особу даних про сплату страхових внесків за спірний період.

Суд відхиляє такий аргумент, оскільки така відсутність не є результатом дій або бездіяльності позивача, її вини в цьому немає. Зокрема, як зазначено вище, обов`язок з перерахування до Пенсійного фонду 10 % від сум фіксованого податку був покладений не на платника фіксованого податку, а «міськфінвідділи в містах, які не мають районного поділу, райфінвідділи в містах, які мають районний поділ, сільські та селищні ради».

Позивач не може бути позбавлена пенсійного забезпечення у разі неперерахування відповідальними особами (органами) 10 % фіксованого податку до Пенсійного фонду або в разі невідображення у індивідуальних відомостях про застраховану особу даних про перерахування Пенсійному фонду 10 % від сум фіксованого податку.

Зокрема, такі відрахування надходили Пенсійному фонду загальною сумою, неперсоніфіковано, тобто безвідносно до конкретних застрахованих осіб, тому не відображаються у індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що у період з 16.01.2001 по 31.12.2001, з 03.01.2002 по 31.12.2002, з 03.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.09.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010, позивач сплачувала фіксований патент, тому, відповідно до пункту 3-1 розділу XV ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Закону № 1058-IV, такі періоди повинні бути зараховані до страхового стажу позивача.

Рішення відповідача-2 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком мотивоване розбіжностями у даних, зазначених у довідках, виданих Головним управлінням ДПС в Миколаївській області і Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області.

Зокрема, це довідки Головного управління ДПС у Миколаївській області від 19.07.2021 № 1912/АП/14-29-51-02 (а. с. 11, 81 82) та Головного управління ПФУ в Миколаївській області та від 22.07.2021 № 1860/05-16 (а. с. 41).

В обох довідках йдеться про сплату позивачем фіксованого податку, але відрізняються періоди оплати та системи оподаткування.

Як установив суд, довідка відповідача-1 від 22.07.2021 № 1860/05-16 містить некоректні дані про систему оподаткування, на якій перебувала позивач. Зокрема, як зазначено вище за текстом цього рішення, відповідач-1 у цій довідці вказує спрощену систему оподаткування, посилаючись на довідку Миколаївського управління ГУ ДПС у Миколаївській області від 06.03.2020 № 416/ФОП/14-29-50-08-02-15, в якій навпаки, зазначається про перебування позивача на загальній системі оподаткування.

Суд надає перевагу довідці від 19.07.2021 № 1912/АП/14-29-51-02, виданій Головним управлінням ДПС в Миколаївській області, оскільки саме податкові органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (підпункт 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19 Податкового кодексу України).

Як установив суд, у довідці Головного управління ДПС в Миколаївській області від 19.07.2021 № 1912/АП/14-29-51-02 зазначено, що позивач працювала на загальній системі оподаткування з придбанням фіксованого патенту вартістю 50 грн на місяць в такі періоди: з 16.01.2001 по 31.12.2001, з 03.01.2002 по 31.12.2002, з 03.01.2003 по 31.12.203, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.09.2009, з 01.01.2010 по 31.12.2010.

Зазначена довідка надавалася позивачем відповідачу-2, але помилково не була ним врахована як доказ сплати страхових внесків за спірний період.

За повідомленням відповідача-1, відмова в призначенні позивачу пенсії за віком грунтується на незарахуванні до її страхового стажу періоду з 22.01.2003 по 30.09.2010.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів провадження нею підприємницької діяльності, за які позивач сплачувала фіксований податок, з якого відраховувалися 10 % до Пенсійного фонду, зазначених у довідці Головного управління ДПС в Миколаївській області від 19.07.2021 № 1912/АП/14-29-51-02, у межах спірного періоду: 22.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.09.2009, з 01.01.2010 по 30.09.2010.

Зазначений період сукупно з обчисленим відповідачем-2 страховим стажем позивача у 26 років 3 місяців 25 днів становить більше 28 років, що є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.

Оскільки відмова в призначенні позивачу пенсії за віком грунтувалася лише на недостатності страхового стажу і обставина такої недостатності спростована під час розгляду справи, обгрунтованим буде застосування такого способу захисту права позивача, як зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком.

Зокрема, позовна вимога, яку заявив позивач (зобов`язання зарахувати періоди до страхового стажу) не є ефективним способом захисту права позивача на пенсійне забезпечення, оскільки спірні правовідносини виникли саме у зв`язку з відмовою призначити пенсію за віком. У зв`язку з цим суд користується своїм правом виходу за межу позовних вимог, наданим частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, і зобов`язує відповідача-1 призначити і виплатити позивачу пенсію за віком.

Суд зобов`язує призначити і виплатити позивачу пенсію саме відповідача-1, оскільки це орган Пенсійного фонду за місцем проживання позивача, до якого позивач зверталася за призначенням пенсії. Відповідач-2 лише розглядав заяву про призначення пенсії за принципом екстериторіальності.

Визначаючи дату, з якої позивачу належить призначити пенсію, суд виходить з такого.

За нормами пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач досягла віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_1 (підтверджується записом у паспорті позивача про дату народження).

За призначенням пенсії за віком позивач звернулася 19.08.2021 (дата подання заяви про призначення пенсії, за результатами якої відповідачем-2 прийняте рішення від 28.08.2021 № 53.

Отже, позивач пропустила тримісячний строк з дня досягнення нею пенсійного віку.

На цій підставі пенсію належить призначити з дати звернення - 19.08.2021.

Разом з тим, суд вбачає підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги до відповідача-1 про визнання протиправною відмови в призначенні пенсії, викладеної в листі від 29.09.2021 № 12363-11190/Г-02/8-1400/21, оскільки позивачу відмовлено в призначенні пенсії не листом відповідача-1, а рішенням відповідача-2 від 28.08.2021 № 53.

Отже, позовні вимоги належить задовольнити частково.

Судові витрати у справі становить судовий збір, сплачений позивачем за звернення до адміністративного суду з позовною заявою в сумі 908 грн, який на підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, оскільки саме у зв`язку з його неправильними діями (прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії) виник спір.

Позивач зазначила в позовній заяві, що очікує понесення витрат на правову допомогу адвоката орієнтовно в сумі 1 500 грн, але не подала доказів на підтвердження їх понесення, тому такі витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягувати не належить.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код: 13844159) , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код: 21910427) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2021 № 53 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) періоди провадження нею підприємницької діяльності: з 22.01.2003 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 30.09.2009, з 01.01.2010 по 30.09.2010.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код за ) призначити та виплатити з 19.08.2021 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) пенсію за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком за листом від 29.09.2021 № 12363-11190/Г-02/8-1400/21 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ідентифікаційний код: 21910427) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна