Справа № 420/6079/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6079/22
31 січня 2023 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні рішення суду від 10.11.2022 по справі № 420/6079/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 420/6079/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням суду від 10.11.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області яка виразилася у не прийняті рішення по проведенню нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, відповідно до рішень Одеського окружного адміністративного суду по справам № 420/14463/20, № 420/3759/21. Зобов`язано Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 01 червня 2013 року по 24 грудня 2021 року включно від суми 4105 гривень, яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року у справі №420/14463/20. Зобов`язано Головне управління МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 26 серпня 2015 року по 29 грудня 2021 року включно від суми 1583,69 гривень, яка стягнута на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 року у справі №420/3759/21.

Вказане рішення набрало законної сили 13.12.2022, до суду апеляційної інстанції не оскаржувалось.

27 грудня 2022 року Одеським окружним адміністративним судом видано позивачу два виконавчих листа щодо зобов`язань Головного управління МВС України в Одеській області.

18 січня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява (вх.№1641/23) ОСОБА_1 в якій він просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Одеській області, яка полягає у невиконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.11.2022 у справі № 420/6079/22;

- постановити ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 КАС України.

Подану заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 03 січня 2023 року він через Урядову контактну лінію звернувся до відповідача з заявою в якій просив виконати рішення суду від 10.11.2022 та зазначив свій банківський рахунок на який слід нарахувати компенсацію за рішенням суду. У відповідь, 17.01.2023 ОСОБА_1 отримав лист відповідача в якому останній повідомляє, що рішення суду на адресу ГУМВС України в Одеській області у встановленому порядку не надходило, Головним управлінням вживаються заходи щодо отримання рішення суду від 10.11.2022 та подання апеляцій скарги, а відтак рішення суду не набрало законної сили та на даній стадії виконанню не підлягає. ОСОБА_1 категорично не погоджується із викладеною в листі інформацією, так як з їх боку є неналежне виконання рішення суду, допущена протиправна бездіяльність. В той же день, 17.01.2023, ОСОБА_1 телефонував до канцелярії П`ятого апеляційного адміністративного суду де йому повідомили, що станом на 17.01.2023 апеляційна скарга відповідача на вказане рішення суду не надходила.

Вирішуючи питання щодо відповідності заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду по адміністративній справі №420/6079/22 вимогам статті 383 КАС України, суд зазначає таке.

Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») вказує, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Відповідно до Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129), суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 1291 Основного Закону України).

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення й у процесуальному законодавстві України.

Так, стаття 14 КАС України передбачає, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно із частиною 4 статті 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1404).

Частина 1 статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 визначені обов`язкові вимоги до заяви про визнання протиправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду. Зокрема, у такій заяві зазначаються: інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження.

Однак, розглянувши заяву ОСОБА_1 , судом встановлено, що заявником вимоги частини 2 статті 383 КАС України не виконано, оскільки відсутня інформація про хід виконавчого провадження №ВП70647268 та №ВП70647333.

Суд наголошує, що згідно позиції Верховного Суду (наприклад, постанова по справі №805/1458/17-а від 21 березня 2019 року, від 05 липня 2021 року по справі №260/636/19, від 18 грудня 2020 року по справі № 200/5793/20-а.), звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження стосовно вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, у тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, до якої вдаються тоді, коли позивач вичерпав усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.

Вказана стаття (383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті вбачається, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Однак, перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, або виконує неналежним чином, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону №1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним чи виконано не належним чином, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по справі №9901/235/20 від 09 грудня 2021 року.

У свою чергу, зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій заявника не дають підстав вважати, що останній у повному обсязі виконав вимоги частини 2 статті 383 КАС України, які б зобов`язували суд прийняти до розгляду подану заяву та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення.

Суд ще раз звертає увагу позивача, що «інформація про хід виконавчого провадження» не обмежується лише зазначенням, що воно було відкрито.

Суд зауважує, що згідно статті 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та у порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні;

накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

У свою чергу, інформація про надсилання на адресу боржника вимоги про виконання рішення суду, накладення штрафів, звернення до правоохоронних органів, тощо у заяві ОСОБА_1 відсутня.

У контексті викладеного можна узагальнити, що звернення заявника до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України, коли останній не використав можливість виконання рішення суду на підставі Закону №1404-VIII - є передчасним.

Відповідно до частини 5 статті 383 КАС України, у разі невідповідності заяви вимогам частини 2 статті 383 КАС вона ухвалою суду, прийнятою у порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, оскільки подана ОСОБА_1 заява не відповідає вимогам частини 2 статті 383 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення її заявникові.

У зв`язку в Одеському окружному адміністративному суді електропостачання, ухвала постановлена 31.01.2023.

Керуючись статтями 243, 248, 382, 383 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву (вх.№ 1641/23 від 18.01.2023) ОСОБА_1 про визнання протиправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду по адміністративній справі №420/6079/22, за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА