Справа № 140/8096/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року ЛуцькСправа № 140/8096/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 23.06.2022 №92 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років з 16.03.2021 відповідно до положень пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу роботи період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 17.10.2005 по 17.07.2006.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 16.03.2021 звернулась до Головного управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак отримала відмову у призначенні пенсії за відсутності необхідного спеціального стажу роботи. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 по справі №140/5899/21, яке вступило в законну силу 28.04.2022 зобов`язано ГУ ПФУ України у Волинській області зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи у військовій частині на посаді медичної сестри інфекційного відділення з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву від 16.03.2021 про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням висновків суду. Позовну вимогу щодо зобов`язання призначити пенсію за вислугу років залишено без задоволення, оскільки відповідач не надав розрахунок спеціального стажу, що позбавило можливості для суду дійти категоричного висновку про наявність у позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV. На виконання рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років від 16.03.2021, зарахував до спеціального стажу роботи в подвійному розмірі на посаді медичної сестри інфекційного відділення періоди роботи з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998. Однак, рішенням №92 від 23.06.2022 відповідач відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців. Позивач вказує, що спірне рішення не містить інформації щодо періодів які зараховані до спеціального стажу, а які періоди не зараховано, а також причини їх не зарахування. На вимогу позивача їй було надано розрахунок стажу з якого вбачається, що страховий стаж становить 36 років 11 місяців 10 днів, спеціальний стаж сумарно з відміткою у розрахунку як стаж «працівники охорони здоров`я» становить 26 років 04 місяці 23 дні. Разом з тим при повторному розгляді заяви про призначення пенсії відповідач не врахував період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 18.10.2005 по 17.07.2006.

Позивач вважає таке рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду.

Ухвалою суду від 12.12.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

30.12.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Проаналізувавши надані позивачем документи, було встановлено що спеціальний стаж роботи на посадах, передбачених п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону №1788, становить 27 років 11 місяців 22 дні, стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 26 років 1 місяць 3 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного управління №92 від 23.03.2021 було відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Позивач, вважаючи протиправною відмову Головного управління у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. За результатами розгляду позову Волинським окружним адміністративним судом винесено рішення від 03.11.2021 у справі № 140/5899/21, яким визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23.03.2021 №92 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано Головне управління зарахувати до спеціального стажу Позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 на посаді медичної сестри інфекційного відділення з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 у подвійному розмірі, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.03.2021 про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі №140/5899/21, з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2022 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 16.03.2021 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, страховий стаж складає 28 років 03 місяці 12 днів. Стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.01.2017 становить 26 років 04 місяці 23 дні.

До страхового та пільгового стажу зараховані всі періоди роботи згідно наданих документів та рішення суду.

А тому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області прийняте рішення №92 від 23.06.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

Відповідач зауважує, що 15.09.2022 ОСОБА_1 повторно звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі-Порядок), заяви, які подаються особами, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

Пунктом 4.2 вказаного Порядку визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням зазначеного Порядку, заява про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я з доданими документами була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким 22.09.2022 прийнято рішення №92 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців.

Також ГУ ПФУ у Волинській області зазначає, що за записами трудової книжки НОМЕР_2 (запис №31) ОСОБА_1 з 17.10.2005 у зв`язку з ліквідацією 17 поліклініки переведено на позаштатний облік у військову частину НОМЕР_3 , як правонаступника. Згідно запису №34 трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 17.07.2006 звільнено за статтею 40 п.1 КЗпП України (за скороченням штатів) у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_1 .

Також згідно довідки від 18.08.2022 №183, виданої військовою частиною НОМЕР_3 , ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах на посаді медичного працівника поза штатом та під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.

Отже, період перебування у відпустці для догляду за дитиною з 17.10.2005 по 17.07.2006 зарахований позивачу до загального страхового стажу, підстав для зарахування вказаного періоду до стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років не має.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю спеціального стажу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення №92 від 22.09.2022 про відмову Позивачу у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, стаж за вислугою років згідно поданих документів та рішення суду становить 26 років 4 місяці 21 день.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

10.01.2023 позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в якій ОСОБА_1 , серед іншого, просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) від 22.09.2022 №92 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-І розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яке прийняте за результатом розгляду заяви від 22.09.2022.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 заперечує та просить відмовити в задоволенні позову.

Свою позицію обгрунтовує тим, що 15.09.2022 ОСОБА_1 звернулась до органів Пенсійного фонду в України із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058) за результатом розгляду якої було винесене рішення від 22.09.2022 №92 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років. До страхового та пільгового стажу було зараховано усі періоди роботи позивачки у відповідності до записів її трудової книжки, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 у справі №140/5899/21 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2022.

Вказує, що відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019 пенсії за вислугу років медичним працівникам призначаються незалежно від віку.

Основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи, напрацьованого в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019 право на пенсію мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи у період до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

У відповідності до запису №31 трудової книжки позивачки НОМЕР_2 позивачку 17.05.2022 у зв`язку з ліквідацію 17 поліклініки переведено на позаштатний облік у військову частину НОМЕР_3 як правонаступника. У відповідності до запису №34 трудової книжки позивачки з 17.07.2006, останню звільнено з займаної посади за п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_3 . У відповідності до довідки від 18.08.2022 №183, виданої військовою частиною НОМЕР_3 позивачка перебувала у трудових відносинах на посаді медичного працівника поза штатом та під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річнго віку. Співвідповідачем було встановлено, що на підставі наданих позивачкою документів, її вік складає 47 років 09 місяців 12 місяців, страховий стаж становить 24 роки 04 місяці 10 днів, стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 26 років 04 місяці 21 день. Спірний період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до 3 років з 17.10.2005 по 17.07.2006, що є предметом розгляду даної справи у суді, співвідповідачем було зараховано до страхового стажу позивачки, до стажу за вислугу років даний період не було зараховано, так як чинним законодавством у випадку позивачки це не перебачено.

Враховуючи наведене, ГУ ПФУ в Запорізькій області рішенням від 22.09.2022 №92 відмовило позивачці у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років у кількості 26 років 06 місяців.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

16.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у задоволенні якої їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 по справі №140/5899/21, яке вступило в законну силу 28.04.2022 зобов`язано ГУ ПФУ України у Волинській області зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоди роботи у військовій частині на посаді медичної сестри інфекційного відділення з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998 у подвійному розмірі та повторно розглянути заяву від 16.03.2021 про призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з урахуванням висновків суду.

На виконання рішення суду ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 16.03.2021, зарахував до спеціального стажу роботи в подвійному розмірі на посаді медичної сестри інфекційного відділення періоди роботи з 07.07.1998 по 03.08.1998, з 07.08.1998 по 04.09.1998, з 10.09.1998 по 07.10.1998, з 09.10.1998 по 05.11.1998.

Разом з тим, рішенням №92 від 23.06.2022 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців.

Із розрахунку стажу встановлено, що страховий стаж позивача становить 36 років 11 місяців 10 днів, спеціальний стаж сумарно з відміткою у розрахунку як стаж «працівники охорони здоров`я» становить 26 років 04 місяці 23 дні. Разом з тим при повторному розгляді заяви про призначення пенсії відповідач не врахував період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 18.10.2005 по 17.07.2006.

Крім того, 22.09.2022 позивач повторно звернулась із заявою про призначення пенсії до ГУ ПФУ у Волинській області.

За принципом екстериторіальності вказана заява була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22.09.2022 №92 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років як медичному працівнику у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Спірний період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до 3 років з 17.10.2005 по 17.07.2006 було зараховано до страхового стажу, до стажу за вислугу років даний період не було зараховано.

Позивач вважає вищезазначені рішення відповідачів протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж після 1 січня 2004 року обчислюють за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Страховий стаж - це є період (строк), протягом якого особа піддягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачено страхові внески Перелік осіб, які є застрахованими, наведено у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пунктом 8 якої передбачено, що особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню. Страхувальниками цих осіб є органи, які виплачують відповідну допомогу. Сплату страхових внесків (єдиного внеску) за осіб, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, запроваджено з 01.01.2005.

Таким чином, час догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, коли виплачувалася допомога по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та/або при народженні дитини, зарахують до страхового стажу за даними системи персоніфікованого обліку.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII.

Згідно з положеннями статей 51, 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом 2-1 розділ XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно із пунктом «е» статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років.

Рішенням Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-Х1І зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що: - зі змісту оспорюваних положень Закону №1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г". "д". "е". "є, "ж" статті 55 Закону №1788 через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, - положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, починаючи з 04.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону України №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-Vlil. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911 -VIII, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з пунктом «е» статті 55 зазначеного Закону право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 року по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Так, наведена правова норма передбачає різні можливості для призначення пенсії за вислугу років, у тому числі й до досягнення особою 55 років за наявності відповідного трудового стажу.

Водночас, згідно з пунктом «ж» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. Частиною шостою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. Таким чином. до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому, виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.05.2019 в справі №428/4617/16-а та від 16.05.2019 в справі № 607/15077/16-а.

Наведені норми законодавства дозволяють дійти висновку, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового та спеціального стажу роботи.

Основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи, напрацьованого в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Основним документом, що підтверджує спеціальний стаж є трудова книжка. Якщо із записів трудової книжки неможливо зробити відповідний висновок, додатково надається уточнююча довідка закладу (установи).

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено вичерпний перелік трудової діяльності, що зараховується до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії, пунктом «ж» якого передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до стажу роботи.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019 право на пенсію мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи у період до 11.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

У відповідності до запису №31 трудової книжки позивачки НОМЕР_2 ОСОБА_1 17.05.2022 у зв`язку з ліквідацію 17 поліклініки переведено на позаштатний облік у військову частину НОМЕР_3 як правонаступника.

У відповідності до запису №34 з 17.07.2006 позивача звільнено із займаної посади за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_3 .

У відповідності до довідки від 18.08.2022 №183, виданої військовою частиною НОМЕР_3 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах на посаді медичного працівника поза штатом та під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річнго віку.

Разом з тим, судом встановлено, що на підставі наданих позивачкою документів, її вік складає 47 років 09 місяців 12 місяців, страховий стаж становить 24 роки 04 місяці 10 днів, стаж за вислугу років станом на 11.10.2017 26 років 04 місяці 21 день.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-XII передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом «ж» вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а, від 15.06.2020 у справі №607/2233/17, від 29.07.2020 у справі №607/5038/16-а, від 05.11.2020 у справі №607/6457/17.

Крім того, частиною шостою статті 56 Закону №1788 встановлено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Отже, спірні рішення відповідачів про відмову у зарахуванні періоду перебування позивача з 17.10.2005 по 17.07.2006 у відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку до спеціального стажу роботи що дає право на пенсію за вислугу років слід визнати протиправними та скасувати, а також зарахувати період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, з метою захисту права позивача, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23.06.2022 №92, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.09.2022 №92 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та призначити пенсію відповідно до положень пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу роботи як працівнику охорони здоров`я період перебування у відпустці по догляду за дитиною з 17.10.2005 по 17.07.2006.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача в даному випадку є належним та достатнім.

При цьому слід врахувати те, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач із заявою про призначення пенсії за віком звернулась до пенсійного фонду 16.03.2021, тому відповідача слід зобов`язати призначити позивачеві пенсію саме з 16.03.2021.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 1.11.2007, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів позивача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до положень статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору згідно квитанції від 24.11.2022 та від 01.10.2023.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 263, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 23.06.2022 №92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 22.09.2022 №92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) пенсії за вислугу років з 16.03.2021 відповідно до положень пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до спеціального стажу роботи період перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиною з 17.10.2005 по 17.07.2006.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок, 22-в, ) судові витрати в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, 158-Б, ) судові витрати в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський