Справа № 320/14175/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року справа №320/14175/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Кудінової В.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчини певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення сесії Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 10.09.2021 за № 494.5/14;

- зобов`язати Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території с. Музичі Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з подальшою передачею у власність згідно поданого графічного матеріалу до клопотання від 28.07.2021.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що за результатами розгляду його клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована на території с. Музичі Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, відповідачем було прийнято рішення від 10.09.2021 № 494.5/14, яким відмовлено у наданні позивачу відповідного дозволу з підстав того, що запитувана земельна ділянка знаходиться у приватній власності, а тому не може бути передана у власність.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення та стверджує, що відповідачем у рішенні не вказано, на підставі яких відомостей зроблено висновок про те, що запитувана земельна ділянка перебуває у приватній власності, при цьому зауважує, що ст. 118 Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та містить таку вимогу до відповідного рішення, як вмотивованість. Як стверджує позивач, з огляду на викопіювання з Публічної кадастрової карти України, яке було долучено до клопотання позивача, вбачається, що на території, яка була вказана, як бажане місце розташування земельної ділянки, відсутні сформовані земельні ділянки, які у встановленому законом порядку віднесені до інших цільових категорій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач частково визнав адміністративний позов, у відзиві на позовну заяву зазначив, що визнає позов в частині визнання незаконним і скасування рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області 14 сесії від 10.09.2021 за № 494.5/14, яким позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території с. Музичі Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з підстав, що вказана земельна ділянка на графічних матеріалах знаходиться в приватній власності. Втім, відповідач зазначає, що у даному рішенні була допущена технічна помилка, насправді вказана на графічних матеріалах земельна ділянка не відповідає генеральному плану населеного пункту, оскільки відповідно до Генеральних планів сіл Музичі та Неграші, затвердженого рішенням 17 сесії 6 скликання Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.12.2012, межа земельної ділянки, зазначеної позивачем на графічних матеріалах, які додані до клопотання №552/07/21-Р співпадає з межею земельної ділянки, на якій наразі знаходиться водонапірна вежа та запланована згідно містобудівної документації - генерального плану артезіанська свердловина. Помилка сталася технічно через людський фактор, адже землевпорядники сільської ради є перенавантаженими роботою, доказом чого зазначає те, що на 14 сесії Білогородської сільської ради було розглянуто 481 земельне питання, що підтверджується витягом з протоколу засідання сесії від 10.09.2021 р.

У той же час, вимоги щодо зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що рішенням 17 сесії 6 скликання Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.12.2012 затверджено Генеральні плани сіл Музичі та Неграші. Межа земельної ділянки, зазначеної позивачем на графічних матеріалах, які додані до клопотання №552/07/21-Р співпадає із межею земельної ділянки, на якій наразі знаходиться водонапірна вежа та запланована, згідно містобудівної документації - генерального плану, артезіанська свердловина.

Таким чином, земельна ділянка, яка зазначена в графічних матеріалах позивача, матеріали якої додані до клопотання №552/07/21-Р, не може бути відведена у власність громадян у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Чегельницьким РС УДМС України у Вінницькій області 29.10.2013.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 від 18.05.2015.

Адвокат Романюк І.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області із клопотанням від 28.07.2021 №551/07/21-Р про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,15 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території с. Музичі Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з подальшою передачею у власність.

До вказаного клопотання було додано графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копія паспорту та РООКПП, копія посвідчення учасника бойових дій, документи на підтвердження повноважень.

Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області на ХІV сесії VІІІ скликання рішенням від 10.09.2021 №494.5/14 відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність запитуваної земельної ділянки, враховуючи висновки та рекомендації постійної комісії Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з питань комунального майна, земельних ресурсів, будівництва та архітектури, що вказана на доданих графічних матеріалах земельна ділянка знаходиться в приватній власності.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазнає таке.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 Земельного кодексу України).

Частинами третьою та четвертою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з абзацом 1 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однією з яких є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Як зазначено вище, підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у спірному рішенні відповідача від 10.09.2021 №494.5/14 стали висновки та рекомендації постійної комісії Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з питань комунального майна, земельних ресурсів, будівництва та архітектури, що вказана на доданих графічних матеріалах земельна ділянка знаходиться в приватній власності.

При цьому, відповідачем визнано позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області 14 сесії від 10.09.2021 за № 494.5/14, яким позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території с. Музичі Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з підстав, що вказана земельна ділянка на графічних матеріалах знаходиться в приватній власності, проте така підстава відмови зазначена помилко.

Відповідач зазначає, що рішенням 17 сесії 6 скликання Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.12.2012 затверджено Генеральні плани, поєднані з детальними планами сіл Музичі та Неграші. Межа земельної ділянки, зазначеної позивачем на графічних матеріалах, які додані до клопотання №552/07/21-Р, співпадає із межею земельної ділянки, на якій наразі знаходиться водонапірна вежа та запланована, згідно містобудівної документації - генерального плану, артезіанська свердловина.

Зазначені твердження відповідача підтверджуються наданим суду викопіюванням з містобудівної документації - Генерального плану, поєднаного з детальним планом території с. Музичі Києво-Святошинського (на даний час - Бучанського) району Київської області в частині земельної ділянки, зазначеної гр. ОСОБА_1 . З наданого викопіювання вбачається, що на земельній ділянці, позначеній позивачем на графічному матеріалі, доданому до клопотання від 28.07.2021 №551/07/21-Р, знаходиться існуюча водонапірна вежа (умовне позначення 48) та артезіанська свердловина (в проекті, умовне позначення 49).

Отже при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем була помилково вказана підстава для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тоді як фактичною підставою відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки є невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Генерального плану, поєднаного з детальним планом території с. Музичі Києво-Святошинського (на даний час - Бучанського) району Київської області у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка передбачена для розташування артезіанської свердловини та на ній вже перебуває водонапірна вежа.

Вищенаведене свідчить про те, що позовна вимога про визнання незаконним і скасувати рішення сесії Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 10.09.2021 за № 494.5/14 підлягає задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області ХІV сесії VІІІ скликання від 10.09.2021 №494.5/14 "Про розгляд клопотання адвоката Романюка І.М. в інтересах гр. ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)".

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, за рахунок земель комунальної форми власності на території с. Музичі Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області з подальшою передачею у власність згідно поданого графічного матеріалу до клопотання від 28.07.2021, суд зазначає таке.

Частиною четвертою статті 245 КАС України регламентовано, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Так, в ході розгляду справи відповідачем надано додаткові пояснення, в яких зазначено, що вказана позивачем на графічних матеріалах земельна ділянка не відповідає Генеральному плану населеного пункту, а підстави відмови у спірному рішенні зазначено помилково технічно через людський фактор та перевантаженою роботою землевпорядників сільської ради.

При цьому відповідач вказав, що рішенням 17 сесії 6 скликання Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28.12.2012 затверджено Генеральні плани сіл Музичі та Неграші, копія такого рішення долучена до матеріалів справи. Межа земельної ділянки, зазначеної позивачем на графічних матеріалах, співпадає із межею земельної ділянки, на якій наразі знаходиться водонапірна вежа та запланована, згідно містобудівної документації - генерального плану, артезіанська свердловина.

У зв`язку з цим, відповідач стверджує, що відповідна земельна ділянка не може бути надана у власність з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Згідно з пунктами 2, 7 та 9 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі - Закон №3038) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту;

- містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій;

- план зонування території (зонінг) - документація, що є складовою комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади або генерального плану населеного пункту і визначає умови та обмеження використання території у межах визначених функціональних зон.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №3038 генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Частиною третьою статті 17 Закону №3038 визначено, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Розробником генерального плану населеного пункту може бути суб`єкт господарювання, який має право здійснювати розроблення містобудівної документації відповідно до Закону України "Про архітектурну діяльність" та документації із землеустрою відповідно до Закону України "Про землеустрій".

Генеральні плани населених пунктів можуть поєднуватися з детальними планами всієї території населених пунктів або її частин.

Згідно з частинами дев`ятою та десятою статті 17 Закону №3038 строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

До складу генерального плану населеного пункту обов`язково включаються планувальні рішення детальних планів територій (у тому числі формування земельних ділянок), на яких планується розміщення: за рахунок державного або місцевого бюджету: об`єктів соціальної інфраструктури (освіти, охорони здоров`я, культури, житлово-комунального господарства); об`єктів, передбачених Генеральною схемою планування території України та схемою планування області; об`єктів, для розташування яких відповідно до закону може здійснюватися примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності (якщо розташування таких об`єктів передбачено генеральним планом населеного пункту); інших об`єктів, визначених замовником у завданні на проектування.

Після затвердження генерального плану населеного пункту відомості про такі земельні ділянки підлягають внесенню до Державного земельного кадастру.

Проектні рішення генерального плану населеного пункту повинні включати межі та правові режими всіх режимоутворюючих об`єктів та всіх обмежень у використанні земель (у тому числі обмежень у використанні земель у сфері забудови), встановлених до або під час розроблення проекту генерального плану (у тому числі межі та правові режими територій і об`єктів природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду, прибережних захисних смуг, водоохоронних зон, пляжних зон, інших охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель).

Положеннями статті 18 Закону №3038 визначено, що план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон. До затвердження генерального плану населеного пункту в межах території територіальної громади, щодо якої затверджено комплексний план (якщо обов`язковість розроблення генерального плану населеного пункту визначена рішенням про затвердження комплексного плану), межі функціональних зон та функціональне призначення територій у такому населеному пункті визначаються комплексним планом.

План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Як вбачається з доданого відповідачем до матеріалів справи викопіювання з містобудівної документації - Генерального плану поєднаного з детальним планом території с. Музичі Києво-Святошинського (на даний час Бучанського) району Київської області в частині земельної ділянки, зазначеної гр. ОСОБА_1 , межа земельної ділянки, зазначеної позивачем на графічному матеріалі, який додано до клопотання від 28.07.2021 №551/07/21-Р, співпадає із межею земельної ділянки, на якій наразі знаходиться водонапірна вежа та запланована, згідно містобудівної документації - генерального плану, артезіанська свердловина.

Також відповідачем надано копію рішення 17 сесії Музичанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 6 скликання від 28.12.2012 «Про затвердження генеральних планів, поєднаних із детальними планами сіл Музичі та ОСОБА_2 .

З наданого викопіювання з містобудівної документації - Генерального плану поєднаного з детальним планом території с. Музичі Києво-Святошинського (на даний час Бучанського) району Київської області в частині земельної ділянки, зазначеної гр. ОСОБА_1 вбачається, що на земельній ділянці, позначеній позивачем на графічному матеріалі, доданому до клопотання від 28.07.2021 №551/07/21-Р, знаходиться існуюча водонапірна вежа (умовне позначення 48) та артезіанська свердловина (в проекті, умовне позначення 49).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що на земельну ділянку, яку ОСОБА_1 мав намір отримати у власність, не може бути надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, оскільки бажане місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам Генерального плану, поєднаного з детальним планом території с. Музичі Києво-Святошинського (на даний час - Бучанського) району Київської області у зв`язку із тим, що дана земельна ділянка передбачена для розташування артезіанської свердловини та на ній вже перебуває водонапірна вежа.

Згідно з частиною четвертою статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, у даному випадку містобудівною документацією села Музичі не передбачено будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на даній земельній ділянці.

У зв`язку з цим, суд погоджується з висновками відповідача щодо невідповідності земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у власність, вимогам містобудівної документації, зокрема Генеральному плану, поєднаному з Детальним планом с. Музичі Бучанського району Київської області.

Відповідно до положень частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачем було доведено, що розташування запланованої позивачем до відведення у власність земельної ділянки з призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», не відповідає вимогам містобудівної документації (Генеральному плану поєднаному з Детальним планом с. Музичі Бучанського району Київської області), у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області ХІV сесії VІІІ скликання від 10.09.2021 №494.5/14 про відмову у задоволенні клопотання адвоката Романюка Івана Миколайовича в інтересах гр. ОСОБА_1 стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території села Музичі Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.01.2023.

Суддя Кушнова А.О.