Справа № 440/11165/22
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/11165/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.11.2022 №09 про відмову у призначені пенсії за віком;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, сформульованих судом у рішенні по справі.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказував на протиправність оскаржуваного рішення та відмову у призначенні пенсії за віком. Стверджувала, що стаж роботи підтверджується записами в трудовій книжці, при цьому сам факт наявності певних помилок в записах трудової книжки, які допущені роботодавцями та не з вини робітника не можуть слугувати причиною для порушення права на пенсію за віком. Крім того, зазначив, що подані документи в повній мірі підтверджують періоди роботи позивача.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи без повідомлення учасників справи.

07 грудня 2022 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на позов. У відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що оскаржуване рішення за принципом екстериторіальності прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

26 січня 2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Відповідач зазначає, що згідно наданих ОСОБА_1 документів загальний (страховий) стаж становить 25 років 05 місяців 29 днів (при необхідному 29 років), що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

01 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявою в якій просив призначити пенсію за віком.

Рішенням Головного управління ПФУ у Львівській області №09 від 07 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком у зв`язку із незарахуванням до страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 19.11.1981 року, з 04.08.1980 по 01.06.1982 року, оскільки різняться дати прийняття на роботу, період з 02.07.2002 по 05.05.2003, оскільки відсутні дані про сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Вважаючи дане рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788) та від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058).

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною третьою статті 26 Закону №1058 зазначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

На час спірного періоду роботи позивача діяла "Инструкция о порядке ведения трудовых книжек на предприятиях, в учреждениях и организациях, утверждена постановлением Госкомтруда СССР от 20 июня 1974 г. № 162" та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівник, затверджена наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 "все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения)".

Згідно із пунктом 4.1 Інструкції № 58 4.1. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 з 04.08.1980 по 01.06.1982 року працювала лаборантом Ільінського льонозаводу.

Відмовляючи у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 періодів з 04.08.1980 по 01.06.1982 року відповідач посилався на дату прийняття на роботу (04.08.1980) календарно різниться з датою прийняття (12.08.1980).

Так, згідно трудової книжки ОСОБА_1 наявні записи № 1 та № 2 із зазначенням - дати прийняття на посаду та звільнення, посаду, організацію та засвідчені печаткою організації, також наявний запис про дату розпоряджень на підставі яких ОСОБА_1 прийнято та звільнено.

Варто також зазначити, що дата з якої ОСОБА_1 прийнято на роботу саме 04.08.1980.

При цьому, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Щодо неврахування періодів з 02.07.2002 по 05.05.2003, оскільки відсутні дані про сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Відповідно до записів № 6 та № 7 трудової книжки ОСОБА_1 з 02.07.2002 по 05.05.2003 року працювала сортувальником волокна в СФГ "Поділля".

Відмовляючи у зарахуванні до трудового стажу ОСОБА_1 періодів з 04.08.1980 по 01.06.1982 року відповідач посилався, що відсутні дані про сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відсутність в інформаційній базі системі персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 02.07.2002 по 05.05.2003 не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію.

ОСОБА_1 не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періодів її роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 23.03.2020 року у справі № 535/1031/16-а, від 09.10.2020 року у справі № 341/460/17.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що пенсійним органом було протиправно не зараховано спірні періоди роботи позивача до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З огляду на наведене порушені пенсійні права позивача підлягають захисту та відновленню шляхом визнання неправомірним та скасування оскарженого рішення органу Пенсійного фонду України із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до стажу роботи.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст.243-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07 листопада 2022 року №09 року "Про відмову у призначенні пенсії".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу роботи періоди з 04.08.1980 по 01.06.1982 року, період з 02.07.2002 по 05.05.2003 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 листопада 2022 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко