Справа № 580/11028/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути із відповідача податковий борг в сумі 178 913,95 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для стягнення податкового боргу відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Також відповідачем подано до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі, підстав для задоволення його колегія суддів не вбачає з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд зупиняє провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, відповідач вказує, що Чернігівським окружним адміністративним судом 12.04.2022 відкрите провадження у справі №580/1797/22 за позовом щодо оскарження податкових повідомлень-рішень грошові зобов`язання яких включені до складу податкового боргу, стягнення якого є предметом розгляду даної справи.

Не заперечуючи наведених обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що ні на час звернення позивача до суду, ні на час винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, позов, який розглядається у згаданій справі №580/1797/22, не був поданий а провадження у справі, відповідно, не було відкрите.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, відкриття провадження у справі №580/1797/22 не впливає на оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке і є предметом даного апеляційного провадження.

Відтак, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що за відповідачем обліковувався податковий борг на загальну суму 178 913,95 грн., що виник:

І. З податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у сумі 48 126,13 грн., що виник згідно:

- податкового повідомлення-рішення №0-2309 від 02.04.2018 термін сплати 25.07.2018 на суму 48 091,20 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №0-2306 від 08.10.2018 термін сплати 29.12.2018 на суму 1287,73 грн;

- нарахованої пені, відповідно статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК) - 34,93 грн.

ІІ. З податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 130 787,82 грн., що виник згідно:

- податкового повідомлення-рішення №0-2306 від 07.05.2019 термін сплати 30.08.2019 на суму 1 634,40 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №0-2306 від 07.05.2019 термін сплати 30.08.2019 на суму 55 951,11 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №0-2306 від 14.04.2020 термін сплати 15.07.2020 на суму 6 271,39 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №0-2306 від 14.04.2020 термін сплати 15.07.2020 на суму 915,97 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №0-2306 від 06.04.2021 термін сплати 28.08.2021 на суму 65 064,64 грн.;

- податкового повідомлення-рішення №0-2306 від 06.04.2021 термін сплати 28.08.2021 на суму 950,31 грн.

Позивачем сформовано податкову вимогу від 24.10.2018 №340-51 на суму податкового боргу 48 091,20 грн., яка направлена рекомендованим листом №147 та вручена особисто відповідачу 12.11.2018.

Враховуючи наявність у відповідача податкового боргу, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про наявність підстав для стягнення податкового боргу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За правилами пункту 36.2 цієї ж статті ПК податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно пункту 57.2 статті 57 ПК у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Згідно пунктів 56.2, 56.3 статті 56 ПК у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до підпункту 56.17.1 пункту 56.17 статті 56 ПК процедура адміністративного оскарження закінчується днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (пункт 56.17 статті 56 ПК).

За змістом статей 37, 38 ПК податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку та припиняється, зокрема, у зв`язку з його виконанням шляхом сплати в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, набуває статусу податкового боргу у розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом;

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 ПК).

Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК передбачено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Звертаючись до суду з позовом, позивач наголошував, що спірна сума податкового боргу виникла у зв`язку із несплатою відповідачем визначених самостійно контролюючим органом податкових повідомленнях-рішеннях, а також 34,93 грн пені.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у суді першої інстанції, а також в апеляційній скарзі наголошує на тому, що відповідні податкові повідомлення-рішення та податкова вимога не були отримані ним у встановленому порядку, а тому визначені у них суми податкового зобов`язання не є узгодженими.

Згідно приписів пункту 58.3 статті 58 ПК податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно пункту 42.5 статті 42 ПК у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З матеріалів справи вбачається, що всі згадані вище податкові повідомлення-рішення та податкова вимога направлялися рекомендованими листами з повідомленням про вручення на податкову адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 . Податкове повідомлення-рішення №0-2309 від 02.04.2018 отримане 26.05.2018 (Стадник), податкове повідомлення-рішення №0-2306 від 08.10.2018 отримане 30.10.2018 (Стадник), податкові повідомлення-рішення №0-2306 від 07.05.2019 та №0-2306 від 07.05.2019 отримані 22.05.2019 (Сіренко), податкові повідомлення-рішення №0-2306 від 06.04.2021, №0-2306 від 06.04.2021 отримані 17.06.2021 (Стадник), податкова вимога від 24.10.2018 №340-51 отримана 12.11.2018 (Стадник).

Суд першої інстанції вірно відхилив посилання позивача на те, що вручення податкових повідомлень-рішень №0-2306 від 07.05.2019, №0-2306 від 07.05.2019 відбулося неуповноваженій особі «Сіренко», оскільки у даному випадку вони вручені особі за податковою адресою відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а саме: АДРЕСА_2 . У суду відсутні підстави вважати, що працівники поштової установи допустили порушення Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 05.03.2009 №270 (далі - Правила поштового зв`язку) при врученні рекомендованого повідомлення іншим, визначеним цими правилами, особам (представникам або повнолітнім членам сім`ї, які проживають разом з ним). При цьому, колегія суддів наголошує, що з`ясування повноважень особи на отримання поштової кореспонденції здійснюється працівником відділення поштового зв`язку, а підстав та повноважень здійснювати таку перевірку у відповідача чи у будь-якого іншого відправника немає.

Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що Правила поштового зв`язку не передбачають можливості вручення рекомендованих поштових відправлень шляхом вкладення у поштову скриньку. Окрім того, такий спосіб доставки не гарантує безумовне інформування адресата ні про надходження відправлення, ні про його зміст.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що податкові повідомлення-рішення №0-2306 від 14.04.2020 та №0-2306 від 14.04.2020 не можна вважати такими, що були вручені відповідачу, а тому визначені у них суми (7 187,36 грн) не є узгодженими, що унеможливлює їх стягнення у якості податкового боргу.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення в частині стягнення податкового боргу на суму 7 187,36 грн.

У свою чергу, суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідача щодо невірного застосування позивачем ставки податку, оскільки наведені обставини не є предметом даного спору та не впливають на стягнення наявного податкового боргу.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині визначення розміру суми податкового боргу, що підлягає стягненню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково.

Змінити рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2022, замінивши в абзаці другому резолютивної частини розмір суми податкового боргу, що стягується, з « 178 913 (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот тринадцять) грн 95 коп» на 171 726 (сто сімдесят одна тисяча сімсот двадцять шість) грн 59 коп.

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких