Справа № 480/5377/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2023 року Справа № 480/5377/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумської митниці (далі - відповідач, Сумська митниця), в якій просила:
Позовні вимоги мотивовані тим, що після розмитнення на підставі митної декларації №UA805180/2018/026105 транспортного засобу, відповідачем було прийнято 05.01.2022 податкові повідомлення-рішення на підставі акта перевірки від 25.11.2021. Однак, контролюючий орган при проведенні невиїзної документальної перевірки та ухваленні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень дійшов необґрунтованого та неправильного порядку визначення бази оподаткування за митною декларацією, та як наслідок неправильних розрахунків податкових зобов`язань та нарахування штрафних санкцій.
Так, зокрема, висновок контролюючого органу щодо не декларування позивачем у повному обсязі фактурної вартості товару (транспортного засобу) є необґрунтованим, оскільки на підтвердження митної вартості товарів, ввезених на митну територію України, за декларацією №UА805180/2018/026105 контролюючому органу було надано всі необхідні достовірні та достатні відомості стосовно складових митної вартості даного автомобіля, які підтверджені документально. Крім того, при здійсненні митних формальностей за митною декларацією №UА805180/2018/026105 у контролюючого органу були відсутні сумніви у правильності визначення загальної фактурної вартості товару, додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості у митного брокера не витребовувалися, рішення про коригування митної вартості не приймалися, митна декларація прийнята, а транспортний засіб пропущено на територію України для подальшої реєстрації.
Також, в обґрунтування вимог вказав, що відповідач порушив порядок проведення документальної невиїзної перевірки, порядок оформлення результатів перевірки та порядок коригування митної вартості товарів, зокрема:
1) відповідачем порушено порядок оформлення рішення про коригування митної вартості товарів після їх випуску за митною декларацією №UА805180/2018/026105, оскільки таке рішення прийнято на підставі ч.14 ст.354 Митного кодексу України, в той час як згідно положень ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості товарів після їх випуску приймається якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів;
2) базою для нарахування податкових зобов`язань позивачу за платежами мито на транспортні засоби та податок на додану вартість, стала відкоригована відповідачем митна вартість товару, що ввозився на територію України за митною декларацією №UА805180/2018/026105 від 28.12.2018. При цьому, ні в акті перевірки, ні в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, Сумська митниця не вказує із застосуванням якого саме метода коригувалась митна вартість та не зазначає причин неможливості обрання інших методів визначення митної вартості;
3) відповідачем неправильно визначено базу оподаткування за митною декларацією - з огляду на твердження відповідача про недостовірність заявленої фактурної вартості товарів, ним мало бути визначено відповідно до вимог МК України митну вартість товарів за митною декларацією саме на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари; але відповідачем в Акті та оскаржуваних податкових-повідомленнях рішеннях не зазначено, із застосуванням якого саме методу визначення митної вартості товарів ним здійснено коригування митної вартості товарів за митною декларацією;
4) відсутність обставин, визначених ч.2 ст.351 Митного кодексу України, для проведення документальної невиїзної перевірки позивача - листи Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31- 146вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, на підставі яких здійснювалася перевірка правильності визначення загальної митної вартості товарів, у розумінні п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України не є інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. Також у листах не вказувалось копії яких саме платіжних доручень та інвойсів надаються до контролюючого органу та не зазначається і те, чи підписано копії документів, що надаються Слобожанській митниці Держмитслужби електронним цифровим підписом. Відтак указані листи не можуть використовуватися для таких перевірок, бо вони не визначені Митним кодексом України та не є матеріалами, отриманими в порядку та способом, передбаченим цим Кодексом або іншими законами України.
Ухвалою суду від 22.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою у відповідача було витребувано додаткові докази у справі.
Відтак, враховуючи вищевикладене, Сумська митниця при проведенні документальної невиїзної перевірки та визначенні суми податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) та винесенні податкових повідомлень - рішень діяла на підставі, в межах та у спосіб, передбачений законодавством.
При цьому, представник відповідача у відзиві в обґрунтування заперечень наголосив, що Сумська митниця мала всі правові підстави для проведення документальної невиїзної перевірки позивача, оскільки до уваги митного органу була взята інформація Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області та в подальшому проведений аналіз відповідних електронних копій митних декларацій та виявлені ознаки, що свідчать про порушення ОСОБА_1 законодавства України з питань митної справи, а згідно пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.
Крім того, також вважає необґрунтованими посилання позивача на ч.4 ст.368 Митного кодексу України стосовно визначення вартості товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон, оскільки предметом розгляду цієї справи є дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105, а не визначення вартості товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України.
Таким чином, представник відповідача вважає наведені у позовній заяві доводи безпідставними та помилковими, що свідчить про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Представник позивача у відповіді на відзив (а.с.113-114), в обґрунтування заперечень проти доводів відповідача у відзиві, наголосив на наступному:
- при проведенні документальної невиїзної перевірки відповідачем використовувався лист Сумської обласної прокуратури та ГУНП в Сумській області, тоді як такі документи ст.352 Митного кодексу України не передбачені, тобто відповідачем проведено перевірку на підставі документів не передбачених Митним кодексом України та з використанням таких же не передбачених Митним кодексом України документів;
- уповноваженою особою позивача, при здійсненні митного оформлення товару автомобілю, подано митному органу документ - рахунок-фактура (інвойс), який у відповідності до ст. 53 Митного кодексу України, є документом, що підтверджує вартість товару, яка необхідна для визначення митної вартості товару;
- дотримання порядку прийняття рішення про коригування митної вартості товару та правильність його оформлення є визначальними для визнання податкових повідомлень-рішень правомірними, оскільки сума грошових зобов`язань, які підлягають сплаті позивачем та визначені у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях визначаються як раз за результатами прийняття рішення про коригування митної вартості товару та розрахунку митних платежів, виходячи вже з коригованої вартості товару;
- відповідач протиправно заперечує застосування до цих спірних відносин положення ч.4 ст.368 Митного кодексу України з огляду на предмет розгляду цієї справи (дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування при митному оформленні товару за митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105), а не визначення вартості товарів, що переміщуються громадянами через митний кордон України. Однак, визначена митним органом митна вартість автомобілю після коригування митної вартості, заявленої при оформленні автомобіля і стала основою для визначення розміру грошових зобов`язань, обов`язок по сплаті яких на позивача покладено згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Більш того, в самому Акті перевірки відповідач посилається на положення ст. 368 Митного кодексу України, що означає, що відповідач підтверджує, що до правовідносин, що виникли в цьому випадку підлягають застосуванню положення розділу XII Митного кодексу України.
Ухвалами суду від 20.10.2022 та від 25.01.2023 було витребувано у відповідача додаткові докази у справі, на виконання вимог якої такі докази було надано.

Станом на сьогодні заперечення на відповідь на відзив відповідачем не подано.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 28.12.2018 митним постом «Центральний» Сумської митниці ДФС за митною декларацією типу «ІМ40ДЕ» №UA805180/2018/026105 здійснено митне оформлення товару «Легковий автомобіль, що був у використанні. Марка AUDI, модель SQ5. Ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення 2017. Модельний рік виготовлення 2018. Тип кузова універсал. Колір сірий. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2995 см3 . Потужність двигуна 187кВт. Колісна формула: 4x4. Відповідає екологічним вимогам «ЄВРО-5». Місць для сидіння, включно з місцем водія, 5. Призначений для перевезення пасажирів по дорогах загального користування. Наявні пошкодження, ознаки експлуатації зазначені в акті митного огляду. Пошкоджено: капот, передній бампер, ліве переднє крило, підсилювач бампера, дві спрацьованих подушки безпеки», (код згідно з УКТ ЗЕД) (а.с.39).

Для митного оформлення вказаного автомобіля, як вбачається з досліджених матеріалів справи (а.с.33,39, 119,126) контролюючому органу було надано, зокрема:

- інвойс (BALTIC AUTO SHIPPING) від 02.11.2018 №В-041799 на суму 10350,00 дол. США (а.с.42, 120) та декларацію про походження товару (Declaration of origin) від 02.11.2018 №В-041799 (а.с.119,126);

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів від 14.12.2018 UA209020/2018/51275 (а.с.40);

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів транспортних засобів від 21.12.2018 (а.с.119);

- документ права власності на пошкоджений транспортний засіб (CERTIFICATE OF TITLE) від 09.05.2018 № НОМЕР_2 (а.с.41, 128-129);

- платіжні документи (квитанція про сплату митних платежів від 12.12.2018 №0.0..1 , платник: ОСОБА_2 , з призначенням платежу: «*;350; НОМЕР_3 ; ОСОБА_1 , передплата за митне оформлення» на суму 95500,00 грн. та квитанція про сплату митних платежів від 27.12.2018 № 0.0..1, платник: ОСОБА_3 , з призначенням платежу: «*;350; НОМЕР_3 ; доплата за митне оформлення; 2018,Audi Sg 5 3000см бензиновий ОСОБА_1 » на суму 189000,00 грн. (а.с.43-44, 132-133);

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 24.09.2018 № НОМЕР_4 (а.с.126);

- висновок про якісні характеристики товарів від 21.12.2018 №2112/348 (а.с.-130-131);

- рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2018 (а.с.119,123);

- картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA805180/2018/000749 (а.с.126-127).

Митна вартість товару була визначена декларантом за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, на рівні 10350,дол. США (еквівалент 282221,61 грн. за курсом НБ України на дату подачі МД:1 дол. США = 27.26778800 грн.). При цьому, складовими визначеної декларантом митної вартості автомобіля була сума продажу транспортного засобу: 10350,00 дол. США у відповідності до інвойсу ((BALTIC AUTO SHIPPING ) від 02.11.2018 № В-041799, який зазначено у графі 44 МД (а.с.39,42).

У подальшому, відповідачем отримано лист Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 (а.с.47), а також лист Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 (а.с.45) з додатками, в яких була зазначена інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та надано копії інвойсів виписаних на ім`я ОСОБА_1 з вказанням адреси проживання (із засвідченням уповноваженою особою банку) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти у іноземній валюті на рахунки іноземних фірм (аукціони).

Крім іншого Сумською обласною прокуратурою та Головним управлінням Національної поліції в Сумській області надано дозвіл митниці відповідно до статті 222 КПК України на використання цих даних.

Наказом Сумської митниці Державної митної служби від 16.11.2021 №198 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянкою України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вимог законодавства України з питань митної справи» на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 1 частини 3 статті 345, пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, визначено провести з 22.11.2021 по 23.11.2021 документальну невиїзну перевірку дотримання громадянкою України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) вимог законодавства України з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «Легковий автомобіль, що був у використанні. Марка AUDI, модель SQ5. Ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення 2017...», митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 28.12.2018 №UА805180/2018/026105 тривалістю 2 робочих дні (а.с.31).

На підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 16.11.2021 №198 уповноваженою особою митного органу було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання громадянкою України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 28.12.2018 №UА805180/2018/026105, висновки якої зафіксовані в акті перевірки від 25.11.2021 №48/21/7.24-19/ НОМЕР_3 (а.с.32-38), в якому зафіксовано наступні порушення законодавства України з питань оподаткування платником податку позивачем:

1) ч.1, ч.2 ст.51, п.2 ч.2 ст.52, ч.21 ст.58, ч.1 ст.257, ст.368 Митного кодексу України та п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 28.12.2018 №UА805180/2018/026105 на загальну суму 57829,52 грн.;

2) п. 190.1 ст. 190 п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів (продукції) за митною декларацією від 28.12.2018 №UА805180/2018/026105 на загальну суму 127224,95 грн.

05.01.2022 на підставі вищезазначеного акта перевірки Сумською митницею прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Р», а саме:

1) №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "мито на транспорті засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами" на загальну суму 72286,90 грн., з них за податковим зобов`язанням 57829,52грн. та за штрафними санкціями 14457,38 грн. (а.с.26-27, 30);

2) №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів" на загальну суму 159031,19 грн., з них за податковим зобов`язанням 127224,95грн. та за штрафними санкціями 31806,24грн. (а.с.28-30).

Не погодившись з вказаними рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовим відносинам, що склались між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 1 Митного кодексу України визначено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

10.04.2008 Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.

Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.

Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.

У той же час, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість досягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю. Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.

Статтею 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (ч.1 ст. 345 Митного кодексу України).

Частиною третьою статті 345 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Відповідно до частини другої статті 345 Митного кодексу України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

У свою чергу відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Судом встановлено, що строки давності, визначені ст. 102 Податкового кодексу України, під час проведення документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства з питань митної справи Сумською митницею Держмитслужби було дотримано.

Щодо доводів позивача про безпідставність проведення перевірки за відсутності передбачених законом фактичних підстав для проведення такої перевірки, суд зазначає наступне.

Так, з наказу від 16.11.2021 № 198 (а.с.31) вбачається, що правовою підставою для призначення перевірки відповідачем вказано, серед іншого п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, відповідно до якої, як вже зазначалось вище, документальна невиїзна перевірка проводиться у р а з і в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать п р о м о ж л и в е п о р у ш е н н я законодавства України з питань митної справи, з а р е з у л ь т а т а м и а н а л і з у е л е к т р о н н и х к о п і й м и т н и х д е к л а р а ц і й, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

З аналізу п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України вбачається, що підставою для проведення документальної невиїзної перевірки є в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи.

Тобто з наказу чітко вбачається, за якою підставою призначена перевірка п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України ( в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать п р о м о ж л и в е п о р у ш е н н я законодавства України з питань митної справи).

У наказі також зазначено, що саме підлягало перевірці: правильність визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «Легковий автомобіль, що був у використанні. Марка AUDI, модель SQ5. Ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 . Календарний рік виготовлення 2017..., митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 28.12.2018 №UА805180/2018/026105».

Крім того, з наказу та акта перевірки (а.с.31,32-34) вбачається, що а н а л і з е л е к т р о н н и х к о п і й м и т н и х д е к л а р а ц і й, у результаті чого виявлені ознаки, що свідчать про можливе порушення позивачем законодавства України з питань митної справи, що і стало підставою для призначення спірної перевірки, відповідачем було здійснено у зв`язку з отриманням інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 № 31-146 вих-21, листом ГУ Нацполіції в Сумській обл. від 29.03.2021 № 2714/117/24/6-2021 (а.с.45-47), у результаті якої і був здійснений аналіз відповідної електронної копії митної декларації позивача.

Так, зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 з додатком та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, суд вбачає, що ними, зокрема, надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами (в тому числі і позивачем) на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти (а.с.45-47).

Зокрема, митному органу було надано інформацію за якою встановлено, що позивач здійснила сплату коштів за платіжним дорученням від 17.09.2018 (SW24І917О68214) на суму 15000,00 дол. США проведеного через ПАТ КБ ПриватБанк на рахунок , USA InterCargo LLC 564 Industrial Dr US/Carmel, IN 46032, оплаченого згідно інвойсу від 17.09.2018 №44090138 (а.с.95,97) та за платіжним дорученням від 17.09.2018 (SW24І917О68202) на суму 16558,00 дол. США проведеного через ПАТ КБ ПриватБанк на рахунок , USA InterCargo LLC 564 Industrial Dr US/Carmel, IN 46032, оплаченого згідно інвойсу від 17.09.2018 №44090138/1 (а.с.96,98) за транспортний засіб VIN НОМЕР_1 .

Оскільки вказані інвойси позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися (вказане позивачем у позові не заперечувалось), що стало відомо відповідачу саме з аналізу електронної копії митної декларації після отримання листів Сумської обласної прокуратури та Головного управління Нацполіції, суд доходить висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки відповідно до п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 (в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать п р о м о ж л и в е п о р у ш е н н я законодавства України з питань митної справи) Митного кодексу України.

Отже, твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки суд вважає необґрунтованим.

Посилання позивача на незаконність використання під час перевірки листів Сумської обласної прокуратури та Головного управління Нацполіції та документів, наданих із зазначеними вище листами, через порушення відповідачем порядку їх отримання та відсутності достовірних даних про джерело їх походження, також є безпідставними, оскільки відповідно до п.1,6 ч.1 ст. 352 Митного кодексу України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом, інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 558 Митного кодексу України митні органи при виконанні покладених на них завдань взаємодіють, у тому числі шляхом обміну інформацією, з правоохоронними органами в порядку, встановленому законодавством.

Крім того, частиною 4 статті 334 Митного кодексу України правоохоронні органи, фінансові установи та інші контролюючі органи України відповідно до законодавства на письмові запити митних органів або з власної ініціативи інформують митні органи про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

А як вже зазначалось вище проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів є однією з форм митного контролю.

У свою чергу листами Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області, якими, крім іншого, були надіслані платіжні документи та інвойси, надано дозвіл митниці відповідно до статті 222 КПК України на використання цих даних, зазначених у листах та документах, доданих до них.

Отже, доводи представника позивача про незаконність використання відповідачем під час перевірки листів Сумської обласної прокуратури та Головного управління Нацполіції суд не приймає до уваги.

Суд також не приймає до уваги посилання представника позивача про порушення відповідачем порядку прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки відповідно до ч.14 ст. 354 Митного кодексу України в акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Тобто рішення щодо правильності, визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості окремим рішенням не оформляється, а зазначається в акті про результати перевірки.

Безпідставними також є доводи представника позивача про порушення відповідачем послідовності застосування методів визначення митної вартості товарів та відсутності як в акті так і в податкових повідомленнях-рішеннях який саме метод коригування митної вартості застосований, оскільки предметом розгляду цієї справи є правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень, а не рішення про коригування митної вартості товару.

При цьому згідно із ч.6 ст. 345 Митного кодексу України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Додатково стосовно доводів позивача про порушення відповідачем ч.4 ст.368 Митного кодексу України щодо визначення митної вартості товарів, необґрунтованого визначення бази оподаткування, суд виходить з наступного.

Пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) передбачено що:

а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції. ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено статтею 368 Митного кодексу України, частиною 2 цієї статті встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (ч.4 ст. 368 Митного кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), на чому наголошує представник позивача.

Втім суд наголошує, що предметом перевірки було не питання визначення вартості товарів, що переміщуються через митний кордон, а питання правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні спірного автомобілю.

Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини 1 статті 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно частин 1 статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 2 статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України зазначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті такі як (не виключно): витрати, понесені покупцем (в тому числі комісійні на брокерська винагорода): витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на страхування цих товарів.

Частиною 21 статті 58 Митного кодексу України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Частиною 1 статті 257 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що декларування здійснюється шляхом заявляння за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.

Відповідно до частини 8 статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорт), приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 Митного кодексу України виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до п.п. 54.3.6 п.54.3, ст. 54 Податкового кодексу України у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.

Відповідно ст. 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно п. 187.8. ст. 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Враховуючи наведені вище норми Закону суд доходить висновку, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.

Частиною 2 статті 293 Митного кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Так, при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105, встановлено, що до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались, серед іншого (а.с.33зворот):

- інвойс (BALTIC AUTO SHIPPING) від 02.11.2018 №В-041799 на суму 10350,00 дол. США (а.с.42, 120);

- документ права власності на пошкоджений транспортний засіб (CERTIFICATE OF TITLE) від 09.05.2018 № НОМЕР_2 (а.с.41, 128-129);

- платіжні документи (квитанція про сплату митних платежів від 12.12.2018 №0.0..1 , платник: ОСОБА_2 , з призначенням платежу: *;350; НОМЕР_3 ; ОСОБА_1 , передплата за митне оформлення на суму 95500,00 грн. та квитанція про сплату митних платежів від 27.12.2018 № 0.0..1, платник: ОСОБА_3 , з призначенням платежу: *;350; НОМЕР_3 ; доплата за митне оформлення; 2018,Audi Sg 5 3000см бензиновий ОСОБА_1 на суму 189000,00 грн. (а.с.43-44, 132-133);

- інші документи, необхідні для митного оформлення.

За митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105, митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за основним методом на рівні 10350,00 дол. США (еквівалент 282221,61 грн.) за курсом Національного банку України на дату подачі МД: 1 дол. США =27,26778800 грн. (а.с.39).

При цьому, як зазначено в акті перевірки (а.с.34), при здійсненні аналізу електронної митної декларації та інформації отриманої за листами Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, встановлено, що через АТ КБ "ПриватБанк" позивач, крім іншого здійснила сплату коштів за придбання спірного транспортного засобу VIN НОМЕР_1 , транспортні послуги по доставці за платіжним дорученням від 17.09.2018 (SW24І917О68214) на суму 15000,00 дол. США проведеного через ПАТ КБ ПриватБанк на рахунок НОМЕР_5 , USA InterCargo LLC 564 Industrial Dr US/Carmel, IN 46032, оплаченого згідно інвойсу від 17.09.2018 №44090138 (а.с.95,97) та за платіжним дорученням від 17.09.2018 (SW24І917О68202) на суму 16558,00 дол. США проведеного через ПАТ КБ ПриватБанк на рахунок , USA InterCargo LLC 564 Industrial Dr US/Carmel, IN 46032, оплаченого згідно інвойсу від 17.09.2018 №44090138/1 (а.с.96,98).

Як зазначалося судом вище, зазначені інвойси позивачем до митного оформлення не надавалися всупереч вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України, якою передбачено подання для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, таких як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено. - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування,- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Враховуючи зазначене під час перевірки правильності визначення митної вартості товарів, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105 після його випуску, прийнято рішення про коригування митної вартості товару як бази оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість в розмірі 860516,85 грн. (еквівалент (15000,00+16558,00) 31558дол. США), яка складається з фактурної вартості транспортного засобу та можливих транспортних витрат, фактично сплачених за платіжним дорученням від 17.09.2018 (SW24І917О68214) на суму 15000,00 дол. США та від 17.09.2018 (SW24І917О68202) на суму 16558,00 дол. США, перерахованих за курсом Національного банку України на дату митного оформлення 1 дол. США = 27,26778800 грн.).

Таким чином, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість за митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105.

Відповідно до п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання вчинені умисно - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При цьому суд звертає увагу, що платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема надати до митного оформлення первинні документи про сплату за транспортний засіб та його транспортування, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, невиконання або неналежне виконання позивачем встановлених законодавством вимог є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у статтях 16 та 36 Податкового кодексу України.

Обґрунтовуючи свою позицію представник позивача наголошує на тому, що питання щодо коригування митної вартості спірного транспортного засобу вже було предметом судового розгляду у справі №480/318/19, в якій судом встановлено, що подані позивачем для митного оформлення документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили дані, що піддавались обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягали сплаті позивачем на користь продавця.

Однак суд відмічає, що предметом розгляду цієї справи є не рішення про коригування митної вартості товару, яке оскаржувалось у справі №480/318/19, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за результатами проведеної перевірки, в ході якої встановлено подання позивачем під час митного оформлення за митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105 не повного пакету документів, зокрема не подання ОСОБА_1 інвойсів від 17.09.2018 №44090138 та від 17.09.2018 №44090138/1, що мало вплив на заниження податкових зобов`язань.

Зазначені інвойси не були подані позивачем під час митного оформлення в 2018р., не досліджувались судом під час прийняття рішень у справі 480/318/19 та їм не могла бути надана оцінка. Тобто доводи представника позивача про те, що відповідачем під час спірної перевірки скориговано митну вартість за однакових обставин є необґрунтованими.

У свою чергу, як вже зазначалось вище, у випадку виявлення у подальшому ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи митний орган не позбавлений можливості призначити документальну перевірку.

А відтак вказані вище доводи представника позивача судом не приймаються до уваги.

Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 28.12.2018 №UA805180/2018/026105.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваних рішень, при їх прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, оскаржувані рішення відповідають критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Сумської митниці Державної митної служби України (вул. Юрія Вєтрова, 24, м.Суми,Сумська область,40020, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30.01.2023.

Суддя І.Г. Шевченко