Справа № 320/9442/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року м. Київ № 320/9442/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Київська митниця, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття провадження №69498437 від 26.07.2022, винесену державним виконавцем Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лемберською Ольгою Іванівною.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем, всупереч вимогам чинного законодавства, безпідставно винесено постанову від 26.07.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №69498437, оскільки постанова Київського апеляційного суду від 17.01.2022, на підставі якої відкрито виконавче провадження, мала бути звернута до виконання у строк до 17.04.2022. З урахуванням викладеного вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню.

Згідно з ухвалами від 14.10.2022, від 20.10.2022 та від 10.11.2022 судом відмовлено у задоволенні заяв про забезпечення позову.

Відповідно до ухвали від 09.11.2022 судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Київську митницю.

Відповідач проти позову заперечував та стверджував, що постанова Київського апеляційного суду у справі № 760/24806/21 від 17.01.2022 на примусове виконання до Відділу подана разом із заявою від 16.04.2022 про примусове виконання рішення у межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та наділений адміністративною процесуальною дієздатністю, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 .

Із матеріалів справи слідує, що 17.08.2021 відносно позивача головним державним інспектором оперативного відділу № 1 управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил Київської митниці Данильченком Д.К. було винесено протокол про порушення митних правил № 2423/10000/21.

26.11.2021 Солом`янський районний суд міста Києва за результатами розгляду вказаного протоколу виніс постанову у справі № 760/24806/21 про закриття провадження у справі.

17.01.2022 Київський апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги виніс постанову, якою скасував постанову Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/24806/21 та визнав винним ОСОБА_1 у порушенні митних правил за частиною першою статті 483 Митного кодексу України, застосувавши до нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 1 686 104, 63 грн. з конфіскацією цих товарів, зі стягненням відповідно до статей 541, частини третьої статті 461 Митного кодексу України її вартості в сумі 1 686 104, 63 грн., а всього 3 372 209, 26 грн.

10.02.2022 ОСОБА_1 також звертався до Київської митниці із заявою, в якій просив не звертатись до органів примусового виконання рішення суду до 01.04.2022 включно у зв`язку з намірами ОСОБА_1 у добровільному порядку виконати постанову, а також звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою, в якій просив надати строк (розстрочку) на виконання рішення, однак ніякої відповіді від Київської митниці не отримав, як і не отримав від Митниці вимоги про добровільну сплату боргу.

03.06.2022 Солом`янський районний суд міста Києва виніс ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду.

27.06.2022 ОСОБА_1 оскаржив постанову Київського апеляційного суду від 17.01.2022 до Верховного Суду.

За результатами розгляду касаційної Верховний Суд своєю ухвалою від 04.07.2022 у справі № 760/24806/21 відмовив у відкритті касаційного провадження.

Судом також встановлено, що третя особа звернулася до відповідача із заявою від 16.04.2022 № 7.8-20-08-05/1785 про примусове виконання рішення та просила прийняти до виконання постанову Київського апеляційного суду у справі від 17.01.2022 № 760/24806/21 (протокол про порушення митних правил № 2423/10000/21).

Як свідчить копія конверту третьої особи, який адресований відповідачу (штриховий кодовий ідентифікатор 144), в якому надсилались заяви № 7.8-20-08-05/1785 та № 7.8-20-08-05/1786 про примусове виконання рішення, та інформація з сайту АТ «Укрпошта» про відстеження вказаного поштового відправлення, його було прийнято відділом поштового зв`язку 02.06.2022 та отримано відповідачем 06.06.2022.

26.07.2022 постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження ВП №69498437 з примусового стягнення боргу з ОСОБА_1 у вигляді штрафу 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 1 686 104, 63 грн. з конфіскацією цих товарів, зі стягненням відповідно до статей 541, частини третьої статті 461 Митного кодексу України її вартості в сумі 1 686 104, 63 грн., яке відкрите на підставі постанови Київського апеляційного суду у справі № 760/24806/21 від 17.01.2022 про порушення митних правил.

Проте, як стверджував позивач, 29.09.2022 ним отримано інформаційне оповіщення в мобільному додатку «Дія» та «Монобанк» про наявність відкритих виконавчих проваджень №69499011 та № 69498437.

Зазначив також, що після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень № 69499011 та № 69498437 йому стало відомо, що у відповідача на підставі одного виконавчого документа постанови Київського апеляційного суду від 17.01.2022 у справі № 760/24806/21, фактично відкриті два виконавчих провадження щодо стягнення одного й того ж платежу, що на його думку є неприпустимим.

ОСОБА_1 вважає, що він не знав і не міг знати, а також не передбачав, коли саме Київська митниця звернеться із заявою про примусове виконання постанови Київського апеляційного суду та зазначив, що постанова Київського апеляційного суду від 17.01.2022 у справі № 760/24806/21 мала бути звернута до виконання у строк до 17.04.2022.

Отже, на думку позивача, спірна постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2022 ВП №69498437 винесена з грубим порушенням вимог пункту 2 частини четвертої статті 4, частини першої, пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», а постанова Київського апеляційного суду від 17.01.2022 у справі № 760/24806/21 у силу вимог статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягала примусовому виконанню та мала бути повернута державним виконавцем разом із заявою стягувачу, у зв`язку із чим, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.

У силу вимог частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Статтею 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

Разом із тим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 год. 30 хв. 26.03.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 № 259/2022, який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.04.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/2022, який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022, який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 23.08.2022 строком на 90 діб.

15.03.2022 прийнято Закон України № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», який набув чинності 26.03.2022.

Відповідно до пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Враховуючи викладене та те, що відповідно до частини другої статті 303 КУпАП законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень, суд вважає, що застосування положень пункту 10-2 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII, як спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, під час відкриття спірного виконавчого провадження, є правомірним.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10)виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами. При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Судом встановлено, що державним виконавцем Бучанського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянуто заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови Київського апеляційного суду від 17.01.2022 у справі № 760/24806/21 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товарів безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 1 686 104, 63 грн., про що винесено постанову від 26.07.2022 про відкриття виконавчого провадження ВП №69498437.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №69498437 підставою для його відкриття стала заява Київської митниці від 16.04.2022 про примусове виконання постанови Київського апеляційного суду у справі № 760/24806/21 від 17.01.2022.

Відповідно до штрихового кодового ідентифікатора поштового відправлення №144, яким вказана постанова надійшла до відповідача, датою відправлення є 02.06.2022.

З приводу вказаного суд зазначає, що у відповідності до пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Щодо доводів позивача про ненадсилання йому у відповідності до вимог частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження ВП №69498437 наявний супровідний лист від 26.07.2022 про направлення для виконання та до відома спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, зокрема, на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Ці дані також підтверджені інформацією з АСВП по ВП №69498437.

Належних та допустимих доказів того, що позивачеві цю постанову не направлялось відповідачем, матеріали справи не містять.

Натомість, відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII, за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Водночас, порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Отже, порушення строків прийняття рішення відповідачем не є безумовною підставою для визнання такого рішення протиправним і його скасування, у той час як порушення процедури прийняття спірної постанови позивачем не доведено, а судом не встановлено, як і не встановлено порушення строків вчинення виконавчих дій та прийняття рішень з урахуванням зазначеної вище норми пункту 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII.

У свою чергу, за підставами позову, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої позовні вимоги, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що державний виконавець, відкриваючи виконавче провадження ВП №69498437 діяла всупереч вимогам Закону № 1404-VIII.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Таким чином, державний виконавець у межах виконавчого провадження ВП №69498437 під час винесення спірної постанови діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1404-VІІІ.

За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №69498437 від 26.07.2022, яка винесена для примусового виконання постанови Київського апеляційного суду у справі № 760/24806/21 від 17.01.2022, а відтак вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходив із того, що статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено відшкодування позивачеві витрат зі сплати судового збору у випадку відмови у позові

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Бучанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Київська митниця, про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2023

Суддя Панченко Н.Д.