Справа № 686/8529/22
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/8529/22

Головуючий у 1-й інстанції: Продан Б.Г.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

24 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Ваків В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького міськрайонного суду в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста Управління ДМС України від 29.03.2022 про примусове повернення до країни походження (рф).

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.12.2022 поновлено строк для звернення до суду. Позов залишено без задоволення.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач є нелегальним мігрантом яка перебуває на території України незаконно, заходів щодо легалізації свого перебування на території України не вживала, що є порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а тому рішення про примусове повернення до країни походження, - прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач є єдиним законним представником свого неповнолітнього сина, перебуває на лікуванні, довгий час проживає на території України. Також вказує на те, що рішення відповідача порушує норми ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що позивач не звертався до компетентних органів щодо продовження терміну перебування на території України, про надання дозволу на імміграцію, чи визнання біженцем. Позивач перебуває на території України з 2006 року разом із дитиною нелегально. Відтак у діях позивача наявні ознаки триваючого правопорушення.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 18.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду на 24.01.2023 на 10:40 год.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд задовольнити її повністю.

Відповідач повідомлений про розгляд справи в судове засідання не з`явився.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

29.03.2022 головним спеціалістом Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області Бородій М.М. ухвалено рішення про примусове повернення ОСОБА_1 , яка востаннє прибула на територію України в 2010 році, до країни походження - російської федерації.

Вказаним рішенням її зобов`язано покинути територію України у термін до 27.04.2022.

Як вбачається зі змісту спірного рішення, "29.03.2022 під час прийому громадян за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянку рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_1 від 13.11.2010, яка востаннє прибула на територію України в 2010 році. Відповідно до чинного законодавства, зокрема Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011, Постанови Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, яка затверджує Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, громадянка рф ОСОБА_1 має право перебувати на території України 90 днів протягом 180 днів. Разом з тим зазначений іноземний громадянин на день контролю перебував на території України понад встановлений строк, чим порушив передбачений законодавством термін, перейшовши на нелегальне становище. За вказане порушення ОСОБА_1 була притягнута до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень".

З таким рішенням головного спеціаліста Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області позивач не погоджується, у зв`язку із чим звернулась до суду.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України № 150 встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну.

Згідно оскаржуваного рішення відповідача, позивач порушила правила перебування іноземців на території України та ухилялась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування.

Разом з тим, згідно наданих позивачем в судовому засіданні пояснень, позивач 29.03.2022 самостійно звернулася до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з метою отримання дозволу на імміграцію, де і була виявлена та притягнута до відповідальності.

При цьому працівниками міграційної служби не вирішено питання щодо надання позивачу дозволу на імміграцію та не прийнято жодного рішення за зверненням позивачки відповідно до Закону "Про звернення громадян" та діючого міграційного законодавства.

Натомість відповідачем прийнято рішення про примусове повернення іноземця до країни походження.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку відповідач має розглянути звернення позивача з яким вона зверталася до міграційного органу 29.03.2022 та надати оцінку її аргументам, зокрема стосовно того, що вона проживає на території України з 2006 року із малолітньою дитиною та громадянином України ОСОБА_2 , з яким перебуває у незареєстрованому шлюбі, хворіє, фактично позбавлена можливості повернення в країну походження. Крім того не перевірено наявність чи відсутність обставин, які б свідчили про заборону щодо примусового повернення позивача.

За результатами розгляду звернення та з врахуванням наданої правової оцінки відповідач має прийняти рішення щодо надання дозволу на імміграцію або щодо відмови у наданні такого дозволу.

При цьому у разі відмови у наданні такого дозволу відповідач має повторно вирішити питання щодо перебування позивачки на території України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем передчасно прийнято рішення про повернення іноземця до країни походження, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 грудня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області Бородія М. від 29 березня 2022 року про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження (рф).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.272, 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 січня 2023 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.