Справа № 489/167/23
Суддя: Микульшина Г. А.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/167/23
Провадження №2-а/489/37/23
Рішення

іменем України

25 січня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Микульшиної Г.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, третя особа: поліцейський взводу 2 роти 1 батальйону 4 Управління патрульної поліції в Миколаївській області капрал поліції Шевченко Дмитро Сергійович,

встановив:

В січні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 019929 від 05.01.2023; закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення; визнати дії працівників Управління патрульної поліції капрала Шевченка Д.С., інспектора УПП Антона Лобода неправомірними.

В позові вказав, що 05.01.2023 відносно нього було винесено постанову, відповідно до якої він начебто того ж дня о 11 год. 40 хв. в м. Нова Одеса на перетині вул. Соборна та вул. Центральна перейшов проїзну частину у невстановленому для цього місці поза пішохідним переходом, де дорога має розділювальну смугу, чим порушив п. 4.7, 4.14Г ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Із вказаною постановою позивач не згодний та зазначає, що описаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення він не вчиняв. Жодних доказів того, що він порушив правила дорожнього руху, працівниками поліції надано не було. Натомість з матеріалів відеозапису боді-камери одного з поліцейських вбачається, що позивач не порушував правил дорожнього руху та самостійно підійшов до патрульних. Крім того зазначав, що отриманий на запит його представника відеозапис неодноразово переривається, в проміжках переривання відео фіксації неможливо визначити, що відбувалось, а тому вважає, що даний доказ не може бути допустимим і належним доказом вчинення ним адміністративного правопорушення. Також в обґрунтування позовних вимог послався на те, що працівниками поліції було порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності: уповноважена особа не представилась, не пояснила, яка саме справа розглядається, не роз`яснила права позивача, процес розгляду справи та порядок оскарження винесеної постанови, позивачу не було вручено копію оскаржуваної постанови.

Посилаючись на викладені обставини, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Сторони повідомлялись про розгляд справи належним чином, шляхом поштових відправлень та направлення процесуальних документів на електронні адреси учасників справи, які вони отримали 17.01.2023, тобто за 5 днів до розгляду справи (а.с.20-23).

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, встановив наступне.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 019929 від 05.01.2023 вбачається, що 05.01.2023 о 11.40 год. ОСОБА_1 в м. Нова Одеса Миколаївської області на перетині вул. Соборна та вул. Центральна перейшов проїзну частину у невстановленому для цього місці поза пішохідним переходом, де дорога має розділювальну смугу, чим порушив п.п. 4.7 та 4.14.Г ПДР України.

Вказане адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 127 КУпАП, внаслідок чого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху.

Згідно п. 4.7 Правил дорожнього руху пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Згідно пп. «г» п. 4.14 Правил дорожнього руху пішоходам забороняється затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 127 КУпАП передбачено, що непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього рух, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, перехід проїзної частини у невстановлених місцях становить собою окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 127 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 127 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього рух. Тобто об`єктивна сторона даного адміністративного правопорушення полягає, зокрема, у переході пішоходом проїзної частини у невстановлених місцях.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Досліджуючи наданий позивачем відеозапис, судом встановлено, що на вказаному записі зафіксовано лише факт спілкування працівників патрульної поліції з ОСОБА_1 . Сам факт порушення позивачем правил дорожнього руху (переходу дороги у невстановленому місці) на відеозаписі не міститься. Крім того, в період з 13 год : 42 хв. до 13 год. :43 хв. долученого до позовної заяви відеозапису з боді-камери поліцейського вбачається, що він особисто пояснює у телефонній розмові невідомій особі, що особа, яка притягається ним до адміністративної відповідальності ( ОСОБА_1 ), самостійно підійшла до поліцейських та почала з ними розмову.

Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зазначеного в оскаржуваній постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, в матеріалах справи не міститься.

Суд повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ «Коробов проти України» №39598/0з від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.

Отже, суд повинен всебічно, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи, оцінивши кожен доказ як окремо, так і в їх сукупності й навести в своєму рішенні висновки за результатами їх дослідження та оцінки щодо відсутності або наявності в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, складу інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення».

Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Вимоги вказаних правових норм не були дотримані працівниками поліції в повному обсязі.

Так, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте вчинок може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення, при наявності сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Аналізуючи обставини справи та досліджені матеріали, суд приходить до висновку про відсутність доказів про вчинення позивачем дій, що містять склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП, за вчинення якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху, за порушення яких його було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 127 КУпАП, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, в частині скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

В частині вимог про визнання дій працівників Управління патрульної поліції капрала Шевченка Д.С., інспектора УПП Антона Лобода неправомірними необхідно відмовити, виходячи з наступного.

До повноважень працівників патрульної поліції входять збір та оцінка доказів, розгляд справи про адміністративне правопорушення з прийняттям постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням при дослідженні обставин справи в їх сукупності, керуючись, зокрема, власним переконанням та правосвідомістю. Результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення в даному випадку є оскаржувана постанова, яка підлягає оскарженню відповідно до положень діючого законодавства, що жодним чином не порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, при дослідженні долученого до матеріалів справи відеозапису з боді-камери судом встановлено, що копію оскаржуваної постанови працівниками поліції було вручено позивачу ОСОБА_1 , що він підтверджує власноручним підписом. Також власноручним підписом позивач підтвердив, що йому роз`яснено права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження постанови.

Положеннями статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності задоволено та Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції не є самостійною юридичною особою, то судові витати у розмірі 536,80 грн. підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Керуючись статтями 18, 19, 241-246, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 019929 від 05.01.2023 та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь держави судовий збір в розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1-Б/1.

Повний текст рішення складено 25.01.2023.

Суддя Г.А. Микульшина