Справа № 320/4503/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 320/4503/21 пров. № А/857/13892/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради до Державної аудиторської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівське комунальне підприємство «Шляхово-ремонтне підприємство Личаківського району» про визнання протиправним та скасування висновку, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення: 10:27:58,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 15.07.2022,

ВСТАНОВИВ:

Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради звернулась в суд з адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Львівське комунальне підприємство «Шляхово-ремонтне підприємство Личаківського району» про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу № UА-М-2021-03-16-000047 закупівлі №А-2020-12-17-004805-b 17.12.2020, яка проведена Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, та вимогу щодо усунення виявлених порушень шляхом розірвання укладеного договору.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні докази на обґрунтування своєї позиції та довів правомірність оскаржуваного висновку за результатами моніторингу публічних закупівель.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не зазначив в який спосіб, передбачений законодавством України (із посиланням на конкретну норму права) Личаківська районна адміністрація могла б вжити заходи з дотриманням положень Господарського та Цивільного кодексів України для розірвання укладеного договору, який виконується належним чином.

Зазначає, що встановлені в ході моніторингу порушення не призвели до негативних наслідків, а отже встановлені статтею 5 Закону України «Про публічні закупівлі» принципи здійснення закупівель не були порушені. Таким чином, усунення виявлених під час проведення моніторингу закупівлі недоліків у запропонований в оскаржуваному висновку спосіб, а саме шляхом розірвання договору є непропорційним у співвідношенні з виявленим недоліком та призвело б до порушення прав та інтересів районної адміністрації, третьої особи та мало б для них негативні наслідки.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечив щодо її доводів та просив залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведену.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державною аудиторською службою України проведено моніторинг публічної закупівлі UА-2020-12-17-004805-b згідно з наказом Державної аудиторської служби України від 16.03.2021 №78 «Про початок моніторингу процедур закупівель».

За результатами моніторингу закупівлі UА-2020-12-17-004805-b, відповідач склав висновок про результати моніторингу закупівлі від 02.04.2021 № 285, де зафіксовано порушення законодавства у сфері публічних закупівель, а саме: вимог абзацу другого пункту 1 частини першої статті 31 Закону № 922.

Згідно з інформацією, зазначеною у висновку про результати моніторингу процедури закупівлі, замовником є: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, , вул. К.Левицького, буд.67, м.Львів, Львівська область, 79017.

Підставою здійснення моніторингу зазначаються виявлені органом державного фінансового контролю ознаки порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель в інформації, оприлюдненій в електронній системі закупівель.

У відповідності то абз.2 п.3 ч.3 Розділу II Констатуючої частини вказаного висновку від 02.04.2021 Державна аудиторська служба України керуючись статтями 2 та 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» зобов`язує замовника- Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом розірвання договору з дотриманням положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку зобов`язує оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.

Окрім того судом встановлено, що відповідно до звіту про виконання договору про закупівлю UА-2020-12-17-004805-b строк дії договору закінчився 01.04.2022 та вважається виконаним.

Не погодившись із висновком Державної аудиторської служби за результатами моніторингу та вимогою, позивач оскаржив їх до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що правові та організаційні засади здійснення фінансового контролю в Україні визначені Законом України від 26.01.1993 № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939).

Положенням про Державну аудиторську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення № 43) визначено, що Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держаудитслужба відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до пункту 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Положеннями Закону України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 №922-VIII установлено правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади. Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 цього Закону моніторинг процедури закупівлі - аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.

Статтею 5 Закону №922-VIII визначено принципи здійснення публічних закупівель та недискримінація учасників. Так, закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Частиною першою статті 8 Закону №922-VIII визначено, що моніторинг процедури закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).

Згідно з частиною шостою статті 8 Закону №922-VIII за результатами моніторингу процедури закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу процедури закупівлі (далі - висновок), що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.

У висновку обов`язково зазначаються, серед іншого, опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу процедури закупівлі; зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель (частина сьома статті 8 Закону №922-VIII).

Як передбачено статтею 16 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник вимагає від учасників процедури закупівлі подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям. Замовник установлює один або декілька з таких кваліфікаційних критеріїв:

1) наявність в учасника процедури закупівлі обладнання, матеріально-технічної бази та технологій;

2) наявність в учасника процедури закупівлі працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід;

3)наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного (аналогічних) за предметом закупівлі договору (договорів);

4) наявність фінансової спроможності, яка підтверджується фінансовою звітністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про публічні закупівлі» оголошення про проведення відкритих торгів повинно містити наступну інформацію: 1) найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код замовника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, його категорія; 2) назва предмета закупівлі із зазначенням коду за Єдиним закупівельним словником (у разі поділу на лоти такі відомості повинні зазначатися стосовно кожного лота) та назви відповідних класифікаторів предмета закупівлі і частин предмета закупівлі (лотів) (за наявності); 3) кількість та місце поставки товарів, обсяг і місце виконання робіт чи надання послуг; 4) очікувана вартість предмета закупівлі; 5) строк поставки товарів, виконання робіт, надання послуг; 6) кінцевий строк подання тендерних пропозицій; 7) умови оплати; 8) мова (мови), якою (якими) повинні готуватися тендерні пропозиції; 9) розмір, вид та умови надання забезпечення тендерних пропозицій (якщо замовник вимагає його надати); 10) дата та час розкриття тендерних пропозицій, якщо оголошення про проведення відкритих торгів оприлюднюється відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону; 11) розмір мінімального кроку пониження ціни під час електронного аукціону у межах від 0,5 відсотка до 3 відсотків очікуваної вартості закупівлі або в грошових одиницях; 12) математична формула для розрахунку приведеної ціни (у разі її застосування).

Вимогами ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо: учасник процедури закупівлі: не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону.

Як встановлено судом, відповідно до висновку про результати моніторингу процедури закупівлі замовник порушив вимогу абзацу другого пункту першого частини першої статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки замовник не відхилив тендерні пропозиції учасників ЛКП «ШРП Личаківського району» та ПП «Паркбуд» як такі, що не відповідають кваліфікаційному критерію, установленому статтею 16 Закону України «Про публічні закупівлі», допустив їх до аукціону, визнав ЛКП «ШРП Личаківського району» переможцем та уклав з ним договір. За результатами моніторингу процедури закупівлі установлено, що відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 додатку 2 тендерної документації на підтвердження кваліфікаційного критерію «Наявність фінансової спроможності, яка підтверджується фінансовою звітністю» Замовник установив вимогу про надання учасниками копій балансу та звіту про фінансові результати за останній звітній період (копії завірені відповідно до норм чинного законодавства). Учасники ЛКП «ШРП Личаківського району» та ПП «Паркбуд» в своїх тендерних пропозиціях надали проміжну звітність (копії балансу та звіту про фінансові результати) за 9 місяців 2020 року, однак не надали копії балансу та звіту про фінансові результати за останній звітній період (2019 рік), чим не дотримали вимоги підпункту 4.1 пункту додатку 2 тендерної документації.

Правові засади регулювання та складання фінансової звітності в Україні визначено саме Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до вказаного Закону фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Водночас, статтею 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік.

Вказаною статтею також передбачено, що проміжна фінансова звітність складається за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев`яти місяців. Крім того, відповідно до облікової політики підприємства фінансова звітність може складатися за інші періоди.

Звітний період для складання фінансової звітності про виконання бюджетів визначається Бюджетним кодексом України.

Перший звітний період новоствореного підприємства може бути менш як 12 місяців, але не більш як 15 місяців.

Як встановлено судом, згідно з оголошенням про проведення відкритих торгів. кінцевий строк подання тендерних пропозицій - 18.01.2021.

Звітним періодом підприємства, що ліквідується, є період з початку звітного року до дати прийняття рішення про його ліквідацію.

Судом вірно зауважено, що вказана стаття Закону передбачає терміни складання проміжної звітності (квартал, півріччя тощо), а також можливість визначення іншого звітного періоду (меншого ніж І рік), однак лише за наявності відповідної підстави (у разі створення підприємства або ліквідації).

Пунктом 22 р. IV (Рекомендації щодо наявності фінансової спроможності, яка підтверджується фінансовою звітністю) Методичних рекомендацій щодо методології особливостей здійснення закупівель у сфері дорожнього господарства, затверджених Наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 17.08.2020 № 1572 визначено, що подання фінансової звітності юридичними особами та іноземними суб`єктами господарської діяльності передбачено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за№ 336/22868.

Норми НП(С)БО 1 застосовуються до фінансової звітності і консолідованої фінансової звітності юридичних осіб (далі-підприємства) усіх форм власності (крім банків та бюджетних установ), які зобов`язані подавати фінансову звітність згідно із законодавством (п. 2розділу І НП(С)БО 1).

Згідно з п. 1 розділу ІІ НП(С)БО 1фінансова звітність складається з: Фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

Баланс підприємства складається на кінець останнього дня звітного періоду.

Підприємства, які складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, складають проміжну фінансову звітність, яка охоплює відповідний період (І квартал, перше півріччя, дев`ять місяців), наростаючим підсумком з початку звітного року у складі балансу та звіту про фінансові результати.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, в підпункті 4.1 пункту 4 додатка 2 до тендерної документації зазначається про те, що учасник повинен завантажити копію балансу та звіту про фінансові результати за останній звітній період.

Однак переможцем конкурсу Комунальним підприємством «Шляхово-ремонтне підприємство Личаківського району» не надано копії балансу та фінансової звітності за 2019 рік, а надано проміжну фінансову звітність за 9 місяців 2020 року чим не виконано вимоги замовника закупівлі.

Відповідно п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» переможець процедури закупівлі - це учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визначена найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю за результатами переговорної процедури закупівлі, а згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» - замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо учасник процедури закупівлі не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону.

Відхилення тендерної пропозиції за наявності підстав, визначених статтею 31 Закону України «Про публічні закупівлі», є обов`язком, а не правом замовника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо учасник процедури закупівлі: не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені ч. 1 ст. 17 цього Закону.

Відтак, як вірно зазначено судом, позивачем (замовником) порушено вимоги п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» в частині не відхилення тендерної пропозиції Комунального підприємства «Шляхово-ремонтне підприємство Личаківського району», яка не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та тендерної документації позивача.

Разом з тим, вірним є висновок суду першої інстанції, що захід усунення виявлених порушень у вигляді зобов`язання розірвати укладений договір, є виключним заходом, обрання якого є можливим у разі, якщо виявлені порушення реально створюють зловживання і корупційні дії.

При цьому, судом має враховуватися принцип співмірності наслідків такого заходу тим порушенням, які виявлені та ризиків, які вони утворюють, а також дотримання справедливого балансу між інтересами суб`єктів господарювання, безпосередніх отримувачів придбаних послуг і публічними інтересами.

Статтею 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено права органу державного фінансового контролю, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

При цьому, судом також враховано, що фактично необхідність таких суттєвих наслідків відповідач пов`язує із допуском до виконання робіт з будівництва навчального закладу особою, яка не надала обов`язкової документації, а саме дозволу для виконання робіт з підвищеною небезпекою, що дозволяє виконувати роботи з монтажу, демонтажу будівель, споруд.

За обставин, які склалися на момент вирішення спору, ступінь вини або недбалості з боку замовника чи учасника або, принаймні, відношення між поведінкою осіб та правопорушенням може бути враховано для того, щоб оцінити, чи було зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель пропорційним.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду, що вимога відповідача про зобов`язання замовника вжити заходів шляхом розірвання договору, з дотриманням положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України, в даному випадку визначена не з формальних причин та є співмірною, оскільки переможцем тендеру було визнано учасника, який порушив умови тендеру.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач як суб`єкт владних повноважень відповідно до вимог статті 77 КАС України надав суду достатні докази на обґрунтування своєї позиції та довів правомірність оскаржуваного висновку про результати моніторингу та вимоги щодо усунення виявлених порушень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі № 320/4503/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 27.01.2023.