Справа № 260/5146/22
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2023 рокум. Ужгород№ 260/5146/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому спрощеному проваджені адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаїській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача :Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатський області ( пл. Народна,4 м. Ужгород, ).

Позиції сторін.

Позивач 18.05.2022 року звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, 27.05.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 88 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 у зв`язку із не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років. Не погоджуючись з такою відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

20 грудня 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області надійшов відзив по позов. Зазначено, що на підставі наданих до заяви про призначення пенсії документів зараховано період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 11.05.1987 (1 рік 16 днів), з 26.10.1990 по 01.01.1993 (2 роки 2 місяці 6 днів) та 02.01.1993 по 30.08.1994 (1 рік 7 місяців 29 днів). Підтверджено факт проживання зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 тривалістю 4 роки 2 місяці 22 дні.

Враховуючи те, що Позивач з 12.05.1987 по 25.10.1990 працювала в місті Ташкент (Республіка Узбекистан), то при визначенні періоду проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю не враховано вищезазначений період роботи. Крім того, період роботи з 12.05.1987 по 25.10.1990 не зараховано до страхової стажу Позивача, оскільки між датою звільнення та датою наказу про звільнення наявний тривалий проміжок часу. Отже, оскільки Позивачем не підтверджено факт постійного проживання (роботи) зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років то рішення Відповідача є таким, що в повному обсязі відповідає нормам чинної законодавства, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним.

30 грудня 2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з доводами що зазначені відповідачем у відзиві, а відтак вважає його таким що не відповідає вимогам закону та заперечує проти нього з мотивів аналогічних , що наведені у позовній заяві.

Обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 18.05.2022 року, позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". (далі - Закон № 796).

27 травня 2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 88 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 у зв`язку підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років.

Згідно вищенаведеного рішення зазначено:

Вік заявниці і 59 років 08 місяців.

Страховий стаж особи становить 19 років 09 місяців18 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано періоди роботи :

З 16.09.1981 по 21.06.1982 , оскільки запис засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства;

З 12.05.1987 по 25.10.1990 р., оскільки між датою звільнення та датою наказу про звільнення наявний тривалий проміжок часу.

- враховано період проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26.04.1986 по 11.05.1987 (1 рік 16 днів), з 26.10.1990 по 01.01.1993 (2 роки 2 місяці 6 днів) та 02.01.1993 по 30.08.1994 (1 рік 7 місяців 29 днів). Підтверджено факт проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 тривалістю 3 роки 2 місяці 22 дні.

- не враховано при визначенні періоду проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю роботу з 12.05.1987 по 25.10.1990 в Дит-яслі-сад №356, розташованому в м. Ташкент (Республіка Узбекистан), згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 28.08.1980.

Висновок: відсутнє право в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 не менше 4 років.

Так, судом встановлено, відповідно до довідки виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 23.12.2020 № 1260/02-25, відповідно до якої ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 з 16.09.1976 року по 23.02.1988 рік та по АДРЕСА_2 з 23.02.1988 по 30.08.1994 рік (відомості згідно будинкової та по квартирної картки), яке згідно Постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної ради Української РСР», Про порядок введення в дію законів Української РСР», «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» відносилося до 4 категорії зони посиленого радіоекологічного контролю.

Згідно до трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 працювала з 12.05.1987 по 25.10.1990 в Дит-яслі-сад N° 356, розташованому місті Ташкент (Республіка Узбекистан).

Мотиви та норми права застосовані судом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно ч. 2 ст.19 Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти, чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі- Закон №769-ХІІ).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-1V.

Відповідно до прикінцевих положень Закону №1058 закони України та інші нормативні акти застосовуються в частині, що їм не суперечить.

Статтею 55 Закону №796 передбачено умови надання пенсії за віком, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років -на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Разом з цим, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Згідно пункту 2.1 розділу 11 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус:

-посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 9 Закону №796 передбачає, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про періоди роботи (служби) чи постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю є лише підставою для визначення в установленому порядку статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 року у справі №344/9789/17, від 22.03.2018 року у справі №588/538/16-а.

Стаття 11 Закону №796 визначає осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи згідно вичерпного переліку.

Стаття 14 визначає категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Стаття 55 Закону №796 , яка визначає Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення міститься у Розділі VIII (ПЕНСІЇ І КОМПЕНСАЦІЇ ОСОБАМ, ВІДНЕСЕНИМ ДО КАТЕГОРІЙ 1, 2, 3, 4) і містить тільки дві групи таких осіб : 1)Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та 2 ) Потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що ні оскаржуване рішення, ні відмовна пенсійна справа не містить ніяких документів (посвідчення, тощо) та інформації щодо статусу позивачки як особи, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи, чи має вона статус потерпілої та до якої групи потерпілих та до якої категорії її віднесено, а пенсійний орган ніяким чином цьому не дав оцінку, з чого є незрозумілим до якого переліку осіб відноситься позивача згідно ст. 11 Закону №796.

Крім того, відповідач також не надав оцінку Документу, який було надано позивачем, який міститься в Розписці-повідомленні як документ про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС чи потерпілого : № 1260/02-25 від 23.12.2020 року.

Також пенсійний орган не надав оцінку відсутності у переліку документів про місце проживання, реєстрації заявника.

ПОРЯДОК подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1.

Згідно п. 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Судом встановлено, що відповідачем не дотримано вищевказані вимоги при прийнятті та розгляді зави позивачки, оскільки не було запропоновано надати всі необхідні для призначення пенсії документи, в тому числі яких не вистачає, та на підтвердження тих, до яких були зауваження зазначені у оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги обставини, встановлені в ході судового розгляду даної справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість прийнятого відповідачем 2 рішення № 88 від 27.05.2022 року та, як наслідок, наявність підстав для його скасування.

Щодо вимоги про зобов`язання здійснити призначення пенсії позивачу з 15.09.2017 р , то суд відмовляє в їх задоволенні, враховуючи наступне.

Судовим розглядом встановлено, що спірне рішення відповідача прийняте без повного з`ясування обставин справи та інших документів наданих позивачем.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно із пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. 1ст. 58 Закону № 1058-ІVПенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Згідно з п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Саме органи пенсійного фонду визначають правильність та повноту наданих документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Із врахуванням вищевикладеного суд вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивача та вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушеного права на пенсію у відповідності до вимог ст. 9 КАС України та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 18.05.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі та Порядку №22-1.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ( 54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул. МОРЕХІДНА, будинок 1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській № 88 від 27.05.2022 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ( 54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул. МОРЕХІДНА, будинок 1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 18.05.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом по даній справі та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" , затвердженого Постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1.

4.Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ( 54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вул. МОРЕХІДНА, будинок 1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496,20 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б.Плеханова