Справа № 120/9181/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 січня 2023 р. Справа № 120/9181/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №43 від 29.09.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію позивачу відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пільгових умовах з 23.09.2022.

Позов обґрунтовує тим, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №769-ХІІ від 28.02.1991, однак відповідач відмовив у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, у зв`язку з відсутністю у позивача підтверджуючого факту постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

З таким рішенням відповідача позивач не погоджується, адже вважає, що у нього є достатня кількість доказів для підтвердження проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Ухвалою суду від 08.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління ПФУ у Волинській області належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із долученими до неї документами.

24.11.2022 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки у позивача відсутня необхідна кількість років постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (4 роки), адже період такого проживання позивача склав 3 роки 10 місяців 6 днів (з 26.02.1989 по 01.01.1993). Також відповідачем надано витребувані судом документи.

02.12.2022 від представника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до довідки, виданої відділом ЦНАП Тульчинської міської ради від 19.09.2022 №586 ОСОБА_2 з 26 жовтня 1988 року по даний час був зареєстрований та постійно проживав в м. Тульчин, яке відносилось до населеного пункту категорії №4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 31.12.2014. Разом з тим, згідно довідки від 15.05 (рік не вказано) №213 позивач у період з 16.05.1987 по 25.02.1989 навчався на денному відділенні по спеціальності „Технологія молочних продуктів" у Вінницькому технікумі м`ясної та молочної промисловості в місті Вінниця, що не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. 3 огляду на викладене вище, період проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю позивача станом на 1 січня 1993 року становить 03 роки 10 місяців 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

23.09.2022 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №14 сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №769-ХІІ від 28.02.1991.

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яке розглянуло подану позивачем заяву.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №43 від 29.09.2022 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки згідно наданих до заяви документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду №33-1 від 25.11.2021, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідки про періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення), період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення становить 25 років 10 місяців 6 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 3 роки 10 місяців 6 днів. Зазначено, що щодо довідки про проживання №586 від 19.09.2022, то заявник постійно проживав в м. Тульчин з 26.10.1988, а згідно довідки №213 від 15.05. навчався на денній формі навчання з 16.05.1987 по 25.02.1989 в м. Вінниці, що не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» прийняте у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років.

Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.03.2002 № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зазначивши, що "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи є обов`язком держави. Одним із тяжких наслідків аварії на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами. Законами України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".

У рішенні від 17.07.2018 № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і потребують додаткових гарантій соціального захисту у зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної катастрофи та її наслідків. Такі гарантії, пільги та компенсації є особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а тому скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави від її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії є такими, що захищені Конституцією України від негативних наслідків для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України від 28.02.1991 № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-XII).

Згідно із ст. 9 Закону № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; 3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; 4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Статтею 11 Закону № 796-XII визначено осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, якими згідно пункту 4 частини першої цієї статті є: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, визначаються до категорії "4".

Згідно зі статтею 15 Закону № 796-XII підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені статтею 55 Закону 796 -ХІІ.

Так, згідно із частиною першої вказаної норми, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Потерпілими від Чорнобильської катастрофи, за змістом абзацу шостого пункту 2 частини першої статті 55 Закон № 796-ХІІ, вважаються особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. У цьому випадку зменшується вік для виходу на пенсію на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Таким чином, в даному випадку необхідними умовами виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку, як для осіб, які постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю, є наявність саме факту проживання у зоні посиленого радіоактивного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993 для можливості виходу на пенсію зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки та проживання на такій території ще протягом 9 років для додаткового зменшення пенсійного віку ще на 3 роки.

З наданих до справи доказів вбачається, що ОСОБА_2 є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) та є постраждалою внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 .

Крім цього, судом установлено, що позивач з 16 жовтня 1988 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті № НОМЕР_2 та довідкою Тульчинської міської ради Вінницької області №586 від 19.09.2022.

В даній довідці також зазначено, що місто Тульчин відносилось до населеного пункту категорії №4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986, відповідно до постанови Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991

Також факт проживання та роботи в м. Тульчини в зазначений період підтверджено записами в трудовій книжці НОМЕР_3 №1-11 де зазначено, що з 02.08.1989 позивач був прийнятий на роботу на Тульчинський маслосирзавод, на якому пропрацював до 05.05.2005 на різних посадах.

Таким чином, всі зазначені вище факти підтверджують постійне проживання та роботу позивача у м. Тульчин, тобто в зоні посиленого радіологічного контролю.

У той же час, слід вказати, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Порядок) затверджений порядок, який регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Отже, за наявності підстав передбачених ст. 14 Закону № 796-ХІІ особі видається відповідне посвідчення, яке надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими цим Законом, та після отримання такого посвідчення, особа вважається такою, що має статус потерпілої від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 11 Закону.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Системний аналіз положень статей 9, 14 Закону №796-ХІІ у поєднанні із нормою ст. 65 цього Закону дають підстави дійти до висновку, що основним доказом проживання, роботи або навчання на території зони радіоактивного забруднення чи участі в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи або посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яке відповідно до змісту ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", є підставою для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку (ст. 55 Закону № 796-ХІІ). Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Тобто, підсумовуючи вищенаведене, суд ще раз наголошує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом від 28.02.1991 № 796-XII, а у спірній ситуації й правом призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є "посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю".

Таку ж правову позицію підтримує Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 у справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 у справі №363/3976/16-а, від 26.03.2020 у справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 у справі №751/2738/17.

Як уже встановлено судом, що на час звернення позивача до суду дане посвідчення серії НОМЕР_1 ніким не скасовано, не визнано недійсним, отже є таким, що підлягає для застосування і надання пільг, встановлених Законом № 796-ХІІ. Однією із пільг є зменшення віку, необхідного для призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, наявність у позивача зазначеного посвідчення є достатнім підтвердженням факту, що він протягом 4 років проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

За таких обставин рішення ГУ ПФУ у Волинській області №43 від 29.09.2022 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зменшенням пенсійного віку згідно з ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним та підлягає скасуванню.

В той же час, статтею 26 Закону №1058 встановлено, починаючи з 1 січня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, для призначення пенсії по віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" необхідно 24 роки страхового стажу (29 років 5 років).

Відповідно до рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 29.09.2022 страховий стаж позивача складає 24 роки 0 місяців 21 день, що є достатнім для призначення пенсії за віком.

При цьому, визначаючись щодо дати, з якої позивачу підлягає призначенню пенсія, суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 1статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 55 років.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 23.09.2022, тобто у період більший за три місяці, період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю дає йому право на зменшення пенсійного віку на 5 років, ОСОБА_2 набув право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 23.09.2022, тобто дня звернення за пенсією.

Відтак, позовна вимога зобов`язального характеру підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 23.09.2022.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем суд дійшов висновку, що позовну заяву належить задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивача слід стягнути 992,40 грн. сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №43 від 29.09.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати пенсію позивачу відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на пільгових умовах з 23.09.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026; ).

Суддя Віятик Наталія Володимирівна