Справа № 554/2687/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 січня 2023 року

м. Київ

справа №554/2687/22

адміністративне провадження № К/990/946/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Данилевич Н.А., Кашпур О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби у Полтавській області, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби у Полтавській області, 3-тя особа: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, в якому, після уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста Решетилівського сектору УДМС у Полтавській області Деркач Альони № 2 «Про примусове повернення до країни находження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 23.04.2022 року;

- визнати недійсними записи Головного спеціаліста Решетилівського сектору УДМС у Полтавській області від 23.04.2022 в паспорті громадянина Росії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який виданий 05.03.2020, у посольстві Росії в Україні, а саме «Прийнято рішення про примусове повернення від 23.04.2022 № 2. Встановлено строк для виїзду 4 доби та зобов`язано залишити територію України до 27.04.2022» та «Заборонено в`їзд в Україну строком на 3 роки до 23.04.2025»;

- зобов`язати Решетилівський сектор УДМС у Полтавській області від 23.04.2022; анулювати записи головного спеціаліста Решетилівського сектору УДМС у Полтавській області від 23.04.2022 року в паспорті громадянина Росії ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який виданий 05.03.2020, у посольстві Росії в Україні. Прийнято рішення про примусове повернення від 23.04.2022 № 2. Встановлено строк для виїзду 4 доби та зобов`язано залишити територію України до 27.04.2022» та «Заборонено в`їзд в Україну строком на 3 роки до 23.04.2025».

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2022 року адміністративний, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби у Полтавській області Деркач Альони від 23 квітня 2022 № 2 «Про примусове повернення до країни находження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Зобов`язано Решетилівський сектор Управління державної міграційної служби у Полтавській області анулювати запис Головного спеціаліста Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби у Полтавській області від 23.04.2022 року в паспорті громадянина Росії ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який виданий 05.03.2020 у посольстві Росії в Україні, про прийняте рішення про примусове повернення від 23.04.2022 із встановленим строком для виїзду 4 доби.

Зобов`язано Решетилівський сектор Управління державної міграційної служби у Полтавській області анулювати запис Головного спеціаліста Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби у Полтавській області від 23.04.2022 року в паспорті громадянина Росії ОСОБА_1 НОМЕР_2 , який виданий 05.03.2020 у посольстві Росії в Україні, про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки до 23.04.2025. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Управлінням Державної міграційної служби України в Полтавській області подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами, встановленими статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 288 КАС України регулює особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.

Предметом розгляду даної справи є визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, та зобов`язання вчинити дії, пов`язані із прийняттям такого рішення.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судові рішення у справі щодо визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни, особливості провадження якої регулюються статтею 288 КАС України, заявник касаційної скарги зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що вони мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі. При цьому заявником касаційної скарги не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Суд зауважує, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування, та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

При цьому, посилаючись на те, що дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, скаржником не доведено, що спірні правовідносини є винятковими та без судового захисту можуть призвести до незворотніх наслідків.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний скаржником спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги не матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

На підставі викладеного, Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Аналіз правових норм та обставин справи доводить про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтею 288, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 17 червня 2022 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби у Полтавській області, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді Н. А. Данилевич

О. В. Кашпур