Справа № 400/7241/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 р. № 400/7241/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Микитівський граніт", вул. Шевченка, 11/4, м.Вознесенськ,Миколаївська область,56501,вул. Микитівська, 1, с.Олександрівка, Вознесенський район, Миколаївська область,56530

до відповідача:Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,54056,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 12.08.2021 № 281984,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Микитівський граніт" звернулося з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанови № 281984 від 12.08.2021 р.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за результатами зважування загальна маса транспортного засобу не перевищувала дозволених 40 т, перевозився сипучий вантаж, який переміщується в русі. Відповідна методика зважування відсутня. Вимога про наявність дозволу на проїзд великовагового транспортного засобу є незаконною, оскільки такий дозвіл для такої категорії вантажів не видається.

08.11.21 р. відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого Укртрансбезпека здійснює свої повноваження як безпосередньо, так і через територіальні органи. Згідно акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та результатів зважування, позивачем допущено перевищення вагових параметрів. Дозвіл на проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування був відсутній. Закон України "Про автомобільний транспорт" (далі Закон № 2344) не містить ніяких застережень стосовно виду вантажу подільного або неподільного. Закон має вищу юридичну силу, ніж Правила дорожнього руху. У ході рейдової перевірки виявлено, що автомобільним перевізником є позивач. Власник транспортного засобу в разі його передачі в тимчасове користування зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого засобу, а водій надавати для перевірки документи, на підставі яких використовується транспортний засіб (договір оренди або тимчасовий реєстраційний талон).

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач є автомобільним перевізником та має у власності вантажні автомобілі з напівпричепами.

Перевіркою виявлено порушення абз. 14, ч. 1 ст. 60 Закону № 2344, а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно та понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, акти про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та розрахунки плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування.

Відповідачем винесено постанову від № 281984 від 12.08.2021 р про застосування адміністративно господарського штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

У відповідності до ст. 60 Закону № 2344 адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Отже, відповідно до Закону № 2344 суб`єктом порушення законодавства про автомобільний транспорт виступає автомобільний перевізник.

За визначенням ст. 1 Закону № 2344 автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

З товарно-транспортної накладної від 08.07.2021 р. № 13305, суд встановив, що позивач у спірних правовідносинах виступав автомобільним перевізником.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879).

Відповідно до п.3 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку № 879).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п. 18 Порядку № 879).

У відповідності до пп. 2, 3 п. 2 Порядку № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з ч. 1 п. 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

З актів про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів вбачається, що транспортними засобами перевищено нормативи вагових параметрів лише по осьовим навантаженням.

При цьому, з відповідних актів та роздрукованих результатів зважування суд встановив, що повна маса транспортних засобів не перевищувала нормативно допустимих 40 т.

Зважаючи, що позивачем перевозився вантаж піску, який переміщується під час руху, а повна маса транспортних засобів не перевищувала нормативно допустимої, суд вважає, що відповідачем не доведено перевищення транспортними засобами вагових параметрів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності оскаржуваних постанов, що є підставою для задоволення позову.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 2 270 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви до адміністративного суду, та витрати на правову допомогу адвоката, заявлені в розмірі 5 000 грн.

Згідно із статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 у справі № 726/549/19 викладена правова позиція, відповідно до якої при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

У вказаних вище постановах Верховного Суду, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 № 751/3840/15-ц зазначено, що на підтвердження обставин понесення судових витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав:

- копію договору від 07.05.2021 про надання правової допомоги;

- копію додатка № 4 від 16.08.2021 до договору про надання правової допомоги;

- копію акта приймання-передачі від 07.05.2021, згідно з яким надані послуги з аналізу чинного законодавства та актуальної судової практики 2 години, оформлення та подача позовної заяви до суду - 2 години, оформлення та подання відповіді на відзив, клопотань, заяв та інших процесуальних документів 0,30 хв, участь у судових засіданнях 0,30 хв. Вартість однієї години роботи адвоката становить 1 000 грн;

- ордер від 07.05.2021 серії ВЕ № 1038556.

Включення до переліку наданих правових послуг участі у судовому засіданні та оформлення та подання відповіді на відзив, клопотань, заяв та інших процесуальних документів є безпідставним, оскільки справа розглянута без виклику (повідомлення) сторін та вказані документи до суду позивачем не подавались.

Також необгрунтованим є зазначення окремою позицією аналіз чинного законодавства та судової практики, оскільки такі дії є етапом оформлення (підготовки) позовної заяви. Суд також урахував, що обсяг законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, кількість доказів та характер доводів, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, свідчать про те, що підготовка позовноі заяви не вимагала великого обсягу юридичної й технічної роботи.

Згідно з пунктом 10 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення, є одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Отже, задля забезпечення реального виконання рішення суду в частині стягнення судових витрат відшкодувати сплачений позивачем судовий збір належить за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті шляхом його стягнення за рахунок бюджетних асигнувань цього суб`єкта владних повноважень.

За таких умов суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті витрат на правову допомогу 2 000 грн (вартість оформлення та подання позовної заяви до суду: 2 години роботи адвоката вартістю 1 000 грн за годину) та судового збору в сумі 2 270 грн..

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Микитівський граніт" (вул. Шевченка, 11/4,Вознесенськ,Миколаївська область,562) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,545) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Миколаївська область) про застосування адміністративно-господарського штрафу від № 281984 від 12.08.2021 р.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код 39816845) судовий збір у сумі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Микитівський граніт" (вул. Шевченка, 11, кв. 4, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56501, ідентифікаційний код 44012172).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ідентифікаційний код: 39816845) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Микитівський граніт" (вул. Шевченка, 11/4, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56501, ідентифікаційний код: 44012172) витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 000 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник