Справа № 200/140/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року Справа№200/140/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно не перерахунку одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату (доплату) одноразової грошової допомоги в розмірі 370 020 гривень 00 копійок;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відносно не перерахунку пенсії ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 11.09.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.09.2018 року пенсію як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року.

12 грудня 2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання: заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску або належним чином засвідчених копії документів про встановлення (зміну) позивачу групи інвалідності з 2018 року; доказів на підтвердження реєстрації місця проживання позивача на території Донецької області.

21 грудня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та уточнений адміністративний позов.

26 грудня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі уточненого адміністративного позову, в якому позивач просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 календарного року, а саме в розмірі 370 020 гривен 00 копійок, з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність Пенсійного Фонду України в м. Києві відносно не перерахунку та не виплати пенсії ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, починаючі з 11.09.2018 року по 01.03.2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.09.2018 року пенсію як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, починаючі з 10.09.2018 року по 01.03.2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

02 січня 2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

12 січня 2023 року ухвалою суду позовні вимоги, заявлені по справі №200/5157/22 роз`єднано у самостійні провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відносно не перерахунку пенсії ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 11.09.2018 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.09.2018 року пенсію як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року - виділено в окреме провадження.

Копії матеріалів позову за виділеними в окреме провадження позовними вимогами ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві та відзив Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 02.01.2023 №2600-0904-7/371 передано до Відділу документообігу та архівної роботи Донецького окружного адміністративного суду для організації вжиття заходів у порядку абз. 2 ч. 6 ст. 172 КАС України.

13 січня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду адміністративну справу № 200/140/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Позивач має статус особи з інвалідністю 2 групи безстроково, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» Серія АВ №0033128 від 21.02.2022 року, яка видана за наслідками повторного огляду та зміни категорії інвалідності, та якою причиною інвалідності позивача визнано захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Згідно посвідчення Серія НОМЕР_3 від 20 квітня 2022 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, позивач має статус особи з інвалідністю в наслідок війни 2 групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 05 серпня 1996 року по 10 вересня 2018 року безперервно проходив службу на рядових та офіцерських посадах в органах внутрішніх справ України.

Водночас, у зв`язку з тривалою хворобою Обласною МСЕК №2 м. Маріуполя позивачу строком на 1 рік була встановлена 2 група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції.

10 вересня 2018 року наказом ГУНП в Донецькій області №384 о/с від 10.09.2018 року позивач був звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

31.10.2019 року позивачем повторно був пройдений огляд МСЕК, згідно якого інвалідність другої групи, яка отримана у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, підтверджена та встановлена безстроково.

18.02.2022 року ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» був проведений повторний огляд-зміна категорії інвалідності і встановлено, що причина інвалідності позивача - це захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення підстава Постанова Центральної медичної (військово-лікарської) комісії МВС України на час звільнення зі служби вересень 2018 року, тобто 21.02.2022 року відбулася зміна причини (категорії) інвалідності з: «інвалідність у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції», що встановлена згідно Постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» в свідоцтві про хворобу від 16.08.18р. №565/СНП 16.08.2018р., повторно підтверджена 31.10.2019 року, на: «захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення» від 21.02.2022 року, згідно довідки до акту огляду МСЕК ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» серії АВ №033128).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи пенсії підвищуються в розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Після огляду МСЕК в лютому 2022 року, новий розмір пенсії ГУ ПФУ в м. Києві був перерахований позивачу з березня 2022 року і нарахований до виплати та сплачений в червні 2022 року.

25.05.2022 року позивачем до ГУ ПФУ в м. Києві була подана заява, в якій він просив здійснити перерахунок пенсії з 11.09.2018 року та здійснити її виплату, враховуючи зміну категорії інвалідності.

У відповідь на зазначену заяву позивач отримав лист ГУ ПФУ в м. Києві від 09.06.2022 року за вих. №11821-10609/Т-02/8-2600/22, в якому зазначено, що 12.04.2022 року після отримання ГУ ПФУ в м. Києві від ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» виписки з огляду МСЕК серії АВ№0033128 від 21.02.2022 року, згідно якої інвалідність встановлено з 18.02.2022 року, позивачу з 01.03.2022 року здійснено перерахунок пенсії як особі з інвалідністю 2 групи, захворювання якої одержане під час захисту Батьківщини, виходячи з 80% відповідних сум грошового забезпечення та збільшено основний розмір його пенсії на 25%.

Також позивач зазначає, що в цій відповіді йому фактично було відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії з 11.09.2018 року та відповідно здійсненні її виплати, враховуючи зміну категорії інвалідності.

Водночас, позивач посилається на положення ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності.

Позивач вважає, що має місце протиправна бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві відносно не перерахунку та не виплати йому пенсії як інваліду ІІ групи з 11.09.2018 року по 01.03.2022 року у зв`язку зі зміною причини інвалідності з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки факт початкового неправильного встановлення причини його непрацездатності, ніяк від нього не залежав, повністю виключає його вину і не повинен позбавити його прав, передбачених діючим законодавством.

Позивач зазначає, що у разі правильного встановлення причини інвалідності, починаючи з вересня 2018 року він отримав би належну пенсію, проте зараз він позбавлений такої гарантованої державою соціальної гарантії.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/2431/20-а.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом №2262, призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Позивачу, як особі з інвалідністю ІІ групи, що отримана в період проходження служби в поліції, було призначено пенсію в розмірі 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 51 Закону №2262 визначено, що перерахунок пенсій, призначених військовослужбовцям та іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців.

Після отримання Головним управлінням 12.04.2022 від ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» виписки з акту огляду МСЕК серії АВ №0033128 від 21.02.2022, згідно якої інвалідність встановлено з 18.02.2022, позивачу з 01.03.2022 здійснено перерахунок пенсії як особі з інвалідністю ІІ групи, захворювання якої одержане під час захисту Батьківщини, виходячи з 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення, та збільшено основний розмір пенсії на 25%.

Відповідно до ст. 25 Закону №2262 особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551) особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи пенсії підвищуються в розмірі 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 20.04.2022 та на підставі посвідчення, виданого 26.04.2022 УПСЗН Голосіївської РДА у м. Києві серії НОМЕР_3 , позивачу встановлено підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи в розмірі 40% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та цільову грошову допомогу на прожиття, передбачену Законом України «Про поліпшення матеріального становища учасників бойових дій та інвалідів війни» в розмірі 50,00 грн.

Розмір пенсії до виплати з червня 2022 року становить 13921,15 грн. Різницю пенсії за період з 01.03.2022 по 31.05.2022 в сумі 16127,23 грн нараховано до виплати у червні.

Також відповідач зазначає, що статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено шестимісячний строк звернення з позовом до адміністративного суду та посилається на висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, відповідно до яких застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти рф).

Відповідно до статті 55 цього Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний трок після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що наявні правові підстави для застосування строків позовної давності у цьому спорі.

На підставі наявних в матеріалах адміністративної справи доказів, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 565/СНП, 16 серпня 2018 року Медична (військово-лікарська) комісія ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» здійснила медичний огляд ОСОБА_1 , який обіймав посаду «інспектор відділу безпеки спортивних, масових і охоронних заходів управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області». Позивачу було постановлено діагноз:

- дорсопатія: остеохондроз, спондилоартроз, деформуючий спондильоз, попереково-крижового відділу хребта, з наявністю протрузій міжхребцевих дисків LIII-LIV, кил дисків LII-LIII, LV-SI, кили (рецидив) диску LIV-LV, компресією нервових корінців на рівні LIII, LV, SI вторинного дискогенного відносного стенозу хребетному каналу на рівні LII-SI, помірним порушенням статико-динамічної функції хребта;

- хронічна вертеброгенна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія LIV- LV, LV-SI з вираженим больовим, м`язово-тонічним, двобічним корінцево-судинним синдромами, легким нижнім парапарезом, порушенням функції тазових органів у вигляді нейро-м`язової дисфункції сечового міхура по гіпотонічному типу, хронічної затримки сечі.

Стан після операції (19.07.12) - мікродискектомія міжхребцевого диску LIV- LV зліва з наявністю рубцево-фіброзних змін в м`яких тканинах та задньо латеральних відділах хребетного каналу на цьому рівні (за даними МРТ 16.07.18.)

Захворювання, так, пов`язані з проходженням служби в поліції.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Обласної МСЕК м. Маріуполь від 02.10.2018 року Серія 12 ААБ №300431, проведено первинний огляд позивача та з 25.10.2018 року встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, так, пов`язаним з проходженням служби в поліції, повторний огляд призначено на 02.10.2019 року.

Постановою Центральної медичної (військово-лікарської) комісії МВС України від 15.10.2019 року № 63 Постанову ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» в свідоцтві про хворобу № 565/СНП від 16 серпня 2018 року по причинному зв`язку захворювань відмінено, встановлено, що захворювання «хронічна вертеброгенна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія LIV- LV, LV-SI з вираженим больовим, м`язово-тонічним, двобічним корінцево-судинним синдромами, легким нижнім парапарезом, порушенням функції тазових органів у вигляді нейро-м`язової дисфункції сечового міхура по гіпотонічному типу, хронічної затримки сечі» - так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; захворювання «дорсопатія: остеохондроз, спондилоартроз, деформуючий спондильоз, попереково-крижового відділу хребта, з наявністю протрузій міжхребцевих дисків LIII-LIV, кил дисків LII-LIII, LV-SI, кили (рецидив) диску LIV-LV, компресією нервових корінців на рівні LIII, LV, SI вторинного дискогенного відносного стенозу хребетному каналу на рівні LII-SI, помірним порушенням статико-динамічної функції хребта» - так, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК Обласної МСЕК м. Маріуполь від 31.10.2019 року Серія 12 ААБ №065722, проведено повторний огляд позивача та встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, так, пов`язаним з проходженням служби в поліції, безстроково.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» Серія АВ №0033128 від 21.02.2022 року, проведено повторний огляд позивача та змінено категорії інвалідності з «так, пов`язаним з проходженням служби в поліції», на «захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення».

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо неперерахунку та невиплати пенсії позивачу як інваліду ІІ групи з 11.09.2018 року по 01.03.2022 року у зв`язку зі зміною причини інвалідності з урахуванням раніше виплачених сум підтверджуються відповідачем, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Щодо строку звернення до суду з адміністративним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Питання дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом вже було досліджено судом підчас вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Відтак, 12 грудня 2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання: заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску або належним чином засвідчених копії документів про встановлення (зміну) позивачу групи інвалідності з 2018 року; доказів на підтвердження реєстрації місця проживання позивача на території Донецької області.

21 грудня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з доказами на її обґрунтування, копія паспорта громадянина України та уточнена позовна заява.

Заява про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою обґрунтована тим, що саме з 18 лютого 2022 року позивачу змінена причина інвалідності з інвалідність у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції на: захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення, що підтверджено наданими позивачем до заяви документами, зокрема, довідками МСЕК з 2018 року по 2022 рік.

Після огляду МСЕК в лютому 2022 року новий розмір пенсії ГУ ПФУ в м. Києві був перерахований позивачу з березня 2022 року і нарахований до виплати та сплачений в червні 2022 року, що підтверджується відповіддю ГУ ПФУ в м. Києві від 09.06.2022 року за вих. №11821-10609/Т-02/8-2600/22, проте перерахунок був проведений не з 11.09.2018 року, з чим не погоджується позивач.

З адміністративним позовом позивач звернувся до суду 09.12.2022 року.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, зазвичай, враховує: складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; поведінку заявника; поведінку державних органів; перевантаження судової системи; значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

В постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, при обчисленні процесуальних строків звернення до суду з адміністративним позовом в цій справі, слід враховувати, що зміна підстави встановлення інвалідності відбулась 18.02.2022 року, оскільки до вказаної події підстави для проведення перерахунку були відсутні.

Пенсія в перерахованому розмірі позивачу була виплачена в червні 2022 року, в тому ж місяці 09.06.2022 року позивач дізнався, що перерахунок пенсії йому здійснено за період з 01.03.2022 року по 31.05.2022 року, з чим він не погоджується, оскільки вважає, що підстави для перерахунку пенсії виникли з 11.09.2018 року - дати призначення йому пенсії по інвалідності, оскільки він не повинен бути позбавлений права на належне соціальне забезпечення через обставини, які від нього не залежали.

Початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа дізналася, або повинна була дізнатись про порушення. Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 05 липня 2018 року по справі №810/384/17.

Дослідивши питання дотримання строків звернення до суду з позовною заявою цій справі, в ухвалі від 26 грудня 2022 року про відкриття провадження в адміністративній справі суд дійшов висновку про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, оскільки до отримання відповіді відповідача в червні 2022 року та пенсії в перерахованому розмірі у тому ж місяці у позивача не було підстав припускати, що його права можуть бути порушені відповідачем в частині визначення періоду перерахунку.

Виходячи з обставин спірних правовідносин, які встановлені судом на підставі повного та всебічного дослідження доводів сторін, викладених в заявах по суті справи, суд встановив, що спірним питанням є встановлення правомірності/неправомірності незастосування відповідачем ретроспективного тлумачення норм Законом №2262, якими визначено порядок та строки здійснення перерахунку пенсії позивачу, а також обґрунтованість таких позовних вимог позивача.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ та Національній поліції.

Відповідно до преамбули цього Закону, він має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1-1 Закону № 2262-XII встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Стаття 1 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Відповідно до п. б) ч. 1 ст. 1-2 Закону № 2262-XII, право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські[…].

Згідно ст. 18 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Відповідно до ст. 19 Закону № 2262-XII, групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.

Статтею 20 Закону № 2262-XII, залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Відповідно до ст. 21 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Згідно ст. 26 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.

Відповідно до ст. 27 Закону № 2262-XII, із зміною групи інвалідності, що настала після призначення пенсії, відповідно змінюється і розмір пенсії. Якщо при цьому у особи з інвалідністю внаслідок війни здоров`я погіршується у зв`язку із загальним захворюванням, трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, пенсія перераховується за новою групою інвалідності із збереженням її причини.

Частинами 1 та 2 ст. 51 Закону № 2262-XII, при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною четвертою статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Перерахунок пенсій, призначених особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Частиною 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), перерахунок призначеної пенсії […] провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа […].

В спірних правовідносинах право на проведення перерахунку пенсії у позивача виникло з 18.02.2022 року - дати повторного огляду ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України», що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» серії АВ №033128 від 21.02.2022 року.

З системного аналізу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 51 Закону № 2262-XII та ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV, суд встановив, що в спірних правовідносинах перерахунок пенсії позивачу має бути проведений з 01 березня 2022 року.

Проведення спірного перерахунку пенсії з 01 березня 2022 року підтверджується матеріалами адміністративної справи та не заперечується позивачем.

Обґрунтовуючи звернення до суду з адміністративним позовом позивач зазначає, що на його думку, він має право на отримання пенсії у розмірі встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни 2 групи від її встановлення з 11.09.2018 року, також позивач зазначив, що неправильне визначення підстави інвалідності від нього не залежало, тож його право має бути відновлено відповідачем з дати первинного встановлення інвалідності.

Дослідивши положення норм ст. 27, ч.ч. 1, 2 ст. 51 Закону № 2262-XII, ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV в їх взаємозв`язку суд дійшов висновку, що порядок визначення дати, з якої проводиться перерахунок пенсії в спірних правовідносинах, чітко визначений нормами Законів № 2262-XII та № 1058-IV та не допускає множинного тлумачення та можливості органу ПФУ тлумачити їх на власний розсуд в залежності від конкретних обставин правовідносин.

Щодо посилань позивача на рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/2431/20-а від 18.05.2020 року суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд: […] 2) здійснює аналіз судової статистики, узагальнення судової практики; […] 6) забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом; […].

Виходячи з системного аналізу приписів норм процесуального Закону та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у їх взаємозв`язку, висновки рішень судів першої та апеляційної інстанції щодо застосування та тлумачення норм права не є обов`язковими для застосування підчас ухвалення рішень судами тієї ж та нижчої ланки, якщо вони суперечать власному переконанню судді щодо визначення кола нормативних актів, окремих правових норм та їх тлумачення в аналогічних правовідносинах.

Відтак, проаналізувавши висновки суду, викладені у рішенні суду у справі № 200/2431/20-а від 18.05.2020 року, суд встановив, що обґрунтовуючи задоволення адміністративного позову в аналогічних правовідносинах, суд посилається на приписи ч. 3 ст. 51 Закону України № 2262-ХІІ, якою передбачено, що перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Проте, вирішуючи адміністративний спір у цій справі суд дійшов висновку, що положення ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ такими, що не стосуються спірних правовідносин, оскільки підстави для її застосування чітко окреслені самою нормою це зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців.

Тобто, ця норма не регламентує визначення дати, з якої проводиться перерахунок пенсії в спірних правовідносинах, зокрема у разі зміни групи або підстав інвалідності.

Стаття 35 Закону № 1058-IV, згідно якої у разі зміни групи інвалідності пенсія в новому розмірі виплачується з дня зміни групи інвалідності, не суперечить вище зазначеним положенням ст. 27, ч.ч. 1, 2 ст. 51 Закону № 2262-XII та ч. 4 ст. 45 Закону № 1058-IV.

Таким чином, суд відхиляє доводи позивача щодо необхідності застосування висновків рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/2431/20-а від 18.05.2020 року при розгляді цієї справи.

Водночас, суд погоджується з доводами позивача відносно того, що у разі початкового правильного встановлення йому підстав інвалідності він отримував би пенсію у більшому розмірі з моменту встановлення йому інвалідності.

Проте, на переконання суду, відповідальність за початкове неправильне визначення підстав інвалідності позивача має нести відповідний суб`єкт владних повноважень, уповноважений законом на встановлення позивачу інвалідності та визначення її підстав, а не орган Пенсійного фонду України, до компетенції якого такі повноваження не входять, отже це питання не може бути розглянуто в межах даної справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надавши оцінку діям відповідача в спірних правовідносинах в контексті приписів ч. 2 ст. 2 та ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, суд дійшов висновку, що дії відповідача в спірних правовідносинах в повній мірі відповідають чинному законодавству, а правомірність своєї позиції відповідачем доведено належним чином.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Згідно ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, підстави для розподілу судових виплат відсутні.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відносно не перерахунку пенсії ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 11.09.2018 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.09.2018 року пенсію як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 27 січня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко