Справа № 420/2979/22
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/2979/22

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року, прийняте у складі суду судді Юхтенко Л.Р. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» та Публічного акціонерного товариства «УКРТАТНАФТА» про визнання недійсним договору поставки № 507/2/2118 від 30.06.2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» та Публічного акціонерного товариства «УКРТАТНАФТА», в якому позивач просив суд визнати недійсним договір поставки № 507/2/2118 від 30.06.2020 року, укладений між ПАТ «СИНТЕЗ ОЙЛ» та ПАТ «УКРТАТНАФТА».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у задоволенні позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» та Публічного акціонерного товариства «УКРТАТНАФТА» про визнання недійсним договору поставки № 507/2/2118 від 30.06.2020 року відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому обставини справи не з`ясовані судом повно, об`єктивно та всебічно, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким визнати недійсним договір поставки №507/2/2118 від 30.06.2020 р, укладений між ПАТ «СИНТЕЗ ОЙЛ», та ПАТ «УКРТАТНАФТА», .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідно до фактичних обставин справи, у ПАТ «Укртатнафта» - постачальника товару - «дизельне пальне» (код УКТ ЗЕД ) відсутні залишки такого пального у розмірі 6 940 т., які б знаходились складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту приймання-передачі нафтопродуктів від 30.06.2020р. № 81732588 по договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 року. Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, первинні документи не можуть свідчити про фактичне придбання ПРАТ "СИНТЕЗ ОЙЛ" у ПАТ «Укртатнафта» товару - дизельне пальне (код УКТ ЗЕД ) згідно акту від 30.06.2020р. № 81732588 приймання-передачі нафтопродуктів у кількості 6 940 т. та відповідно надання послуг зі зберігання згідно договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р.Апелянт вважає, що фактично не можливо встановити реальність здійснення фінансово- господарської діяльності вказаних вище контрагентів та, відповідно, фінансово - господарські взаємовідносини між ПАТ «Укртатнафта» та ПРАТ «СИНТЕЗ ОЙЛ» мають ознаки, які свідчать про безтоварність проведених операцій.

Представниками відповідачів надано до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу податкового органу, у яких зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Приватне акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» зареєстроване 04.09.1992 як суб`єкт господарювання. Основним видом економічної діяльності товариства є 52.10 складське господарство, а також до видів економічної діяльності товариства відноситься оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71) (а.с.21-25).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство «УКРТАТНАФТА» зареєстроване 22.12.1995 року, дата запису: 24.12.2004 року № 0000574. Основним видом діяльності товариства є 19.20 виробництво продуктів нафтоперероблення, а також до видів економічної діяльності товариства відноситься оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71) та роздрібна торгівля пальним (47.30) (а.с.14-20).

Суд встановив, що ПрАТ «Синтез Ойл» (покупець) уклало договір поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р. з ПАТ "Укртатнафта" (постачальник) на постачання нафтопродуктів: палива дизельного Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 код УКТ ЗЕД у кількості 6940 тон. (а.с.26-28).

Відповідно до п. 2.1 Договору, базис поставки EXW (франко-резервуар ПАТ «Укртатнафта» м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3), згідно Інкотермс 2010. Правила ІСС з використанням термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі.

Передача товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі нафтопродуктів, підписаних сторонами (п.2.2 Договору).

Якщо, до закінчення дня, протягом якого Товар був переданий Постачальником Покупцеві згідно з актами приймання-передачі нафтопродуктів, покупець не відвантажить (не вибрав) такий товар, то товар вважається переданим покупцем постачальнику на зберігання в кількості, зазначеній в акті приймання-передачі нафтопродуктів. В такому випадку, оформлений сторонами, відповідно до п.п.2 договору, акт приймання-передачі нафтопродуктів буде документом, який одночасно підтверджує, як факт поставки постачальником покупцеві товару, так і факт передачі покупцем постачальнику такого товару на зберігання (а.с.2.4 Договору).

Так, суд встановив, що згідно з акту від 30.06.2020р. № 81732588 приймання-передачі нафтопродуктів Постачальник передав, а Покупець прийняв паливо дизельне Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 код УКТ ЗЕД у кількості 6940 тн, на загальну суму 166393856,40 грн., у тому числі ПДВ 27732309,40 грн., на умовах EXW (франко-резервуар ПАТ "Укртатнафта" м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3).

На підставі цього акту від 30.06.2020р. № 81732588 приймання-передачі нафтопродуктів ПрАТ «СИНТЕЗ ОЙЛ» оприбутковано паливо дизельне Energy-ДП-Л-Євро5-В0 ДСТУ 7688:2015 код УКТ ЗЕД у кількості 6940 тн, на загальну суму 166393856,40 грн., у тому числі ПДВ 27732309,40 грн., на умовах EXW (франко-резервуар ПАТ "Укртатнафта" м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3).

Згідно додаткової угоди №1 від 31.08.2020р. до договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р., у зв`язку з неможливістю здійснення покупцем оплати товару, сторони дійшли згоди, що покупець повертає товар в строк по 31.08.2020р. включно, поставленого постачальником згідно з договором поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р. на умовах поставки - EXW (франко-резервуар ПАТ "Укртатнафта" м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3) згідно «Інкотермс 2010» (а.с.30).

Товар повернуто відповідно до актів № 1 від 31.08.2020р. на 4717,196 тон та № 2 від 31.08.2020р. на 2222,804 тон (а.с.31-34).

Суд встановив, що Головним управлінням ДПС в Одеській області згідно з плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 01.09.2021 № 6390-п, в період з 22.09.2021 року по 24.11.2021 року) проведена планова виїзна документальна перевірка Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2018 року по 30.06.2021 року, валютного - за період з 01.01.2018 року по 30.06.2021 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2018 року по 30.06.2021 року.

За результатами перевірки був складений акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 01.12.2021 №26060/15-32-07-01-07/14343703.

Відповідно до змісту акту перевірки встановлено, що відповідно до даних системи СЕА РПСЕ (Система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового) за період з 30.06.2020 - 31.08.2020 у ПАТ «Укртатнафта» ліміт дизельного пального (код УКТ ЗЕД ) складав 1 517 180.54 літрів приведених до температури 15 градусів Цельсія. З даними СЕА РПСЕ у ПАТ «Укртатнафта» - постачальника товару - дизельне пальне (код УКТ ЗЕД ) відсутні залишки такого пального у розмірі 6940 тон, які б знаходились на складі ПАТ «Укртатнафта» на дату складання акту від 30.06.2020р. № 81732588 приймання-передачі нафтопродуктів по договору поставки нафтопродуктів №507/2/2118 від 30.06.2020 р. Враховуючи зазначене, не можливо встановити реальність здійснення фінансово-господарської діяльності вказаних вище контрагентів та, відповідно, фінансово-господарські взаємовідносини між ПАТ «Укртатнафта» та ПрАТ "СИНТЕЗ ОЙЛ" мають ознаки, які свідчать про безтоварність проведених операцій. Фактично відбулося лише документальне оформлення операції з приймання-передачі нафтопродуктів та надання послуг зі зберігання нафтопродуктів на адресу ПрАТ "СИНТЕЗ ОЙЛ".

Судом досліджені витяги з Єдиного вікна податкової звітності щодо здійснених операцій в період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року, довідка про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витроміри та рівнеміри подані ПАТ «Укртатнафта» та подана ПАТ «УКРТАТНАФТА» довідка про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального за період з 01.07.2020 року 00 год. 00 хв по 01.07.2020 року 23 год. 59 хв. 59 сек.

Достовірність поданої звітності та довідок ПАТ «УКРТАТНАФТА» до контролюючого органу, підтверджено представником ПАТ «УКРТАТНАФТА».

Також суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2022 року по справі № 420/27557/21, задоволено позовні вимоги ПрАТ «Синтез Ойл» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2021 року, винесених на підставі акту документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «Синтез Ойл» від 01.12.2021 року.

Враховуючи викладене, на підставі п.п.20.1.46 п. 20.1 ст. 20 ПК України щодо визнання оспорюваного правочину недійсним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем як суб`єктом владних повноважень не доведено підстав визнання договору поставки недійсним, у свою чергу відповідачами доведено з посиланням на відповіді докази реальність правочину, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визнання договору поставки № 507/2/2118 від 30.06.2020 року недійсним.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог п.5 ч.1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Враховуючи наведене, контролюючі органи, реалізовуючи функцію здійснення податкового контролю, можуть звертатися до адміністративного суду з позовом до юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, тільки у випадках, прямо передбачених законами України.

Компетенція контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю визначаються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Згідно з пп.20.1.30 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Отже, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та щодо застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами, зокрема шляхом подання позовів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Таким чином, вимоги податкового органу про визнання правочинів, укладених господарюючими суб`єктами, недійсними підлягають розгляду адміністративними судами за правилами КАС України, оскільки такий спір є публічно-правовим та походить з компетенції органів Державної податкової служби здійснювати податковий контроль.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права висловлений Верховним Судом зокрема у постановах від 12 березня 2020 року (справа №2a-0770/2208/12), від 04 грудня 2018 року (справа №2а-0770/2203/12), від 02 жовтня 2018 року (справа №817/274/17).

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, приписи статті 228 ЦК України встановлюють два окремих види недійсності правочинів: ті що порушують публічний порядок і є нікчемними; ті, що вчинені з метою, яка суперечить інтересам держави і суспільства, і є оспорюваними, недійсність їх прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність в судовому порядку на підставах установлених законом (частина третя статті 215 ЦК України).

Отже, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (частина друга статті 228 ЦК України).

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 23 травня 2019 року у справі № 826/9653/17, яка полягає у тому, що при розгляді позову про застосування юридичних наслідків вчинення недійсного правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому, носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Відповідні обставини повинні бути відображені в мотивувальній частині судового рішення про визнання недійсним правочину як такого, що вчинений юридичними особами із завідомо суперечною інтересам держави та суспільства метою. Зокрема, слід установити персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

До кола правочинів, які вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, належать, зокрема правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад, у вигляді податкового кредиту).

Обов`язок довести перед судом, що правочин вчинено з такою метою, в силу норми частини першої статті 77 КАС України покладено на контролюючий орган, який виступає позивачем у даній справі.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач просив визнати недійсним договір поставки з підстав того, що фактично відбулося лише документальне оформлення операції з приймання передачі нафтопродуктів та надання послуг зі зберігання нафтопродуктів, а реальної господарської операції не відбулось, оскільки на дату підписання акту приймання передачі від 30.06.2020р. № 81732588 у ПАТ «Укртатнафта» відсутнє залишки палива дизельне Energy-ДП-Л-Эвро5-В0 у кількості 6940 тон.

Правовою підставою для визнання договору поставки податковим органом вказано статті 215, 228 Цивільного кодексу України.

Відповідачі заперечували з підстав того, що сторони не приховують факт укладання договору поставки палива дизельне Energy-ДП-Л-Эвро5-В0 у кількості 6940 тон із залишенням його на зберіганні у ПАТ «Укртатнафта». А щодо залишків палива, то ПАТ «Укртатнафта» у судовому засіданні та відзиві на позовну заяву пояснило, що через те, що фактично це паливо не було реалізовано (відвантажено та залишалось у резервуарах товариства), то й у ПАТ «Укртатнафта» не виникло обов`язку щодо подачі звітності по цій операції та видання акцизної накладної, та ПАТ «Укртатнафта», як переробник нафти з повним технологічним циклом, не подає дані про залишки пального та надає дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального.

Фактично, єдиним доводом, який покладений в основу апеляційної скарги, та на думку апелянта свідчить про безтоварність та нереальність господарських відносин між відповідачами, є відсутність на дату підписання акту приймання передачі від 30.06.2020р. № 81732588 у ПАТ «Укртатнафта» залишків палива дизельного Energy-ДП-Л-Эвро5-В0 у кількості 6940 тон. Висновок про відсутність палива у зазначеній кількості податковий орган обґрунтовує відомостями довідки від 01.07.2020 року про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального.

Водночас, колегія суддів зазначає, шо згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності Публічне акціонерне товариство «УКРТАТНАФТА» є 19.20 виробництво продуктів нафтоперероблення.

Факт того, що Публічне акціонерне товариство «УКРТАТНАФТА» є переробником нафти з повним технологічним циклом, сторонами не заперечується й не оспорюється.

Суд встановив, що Публічне акціонерне товариство «УКРТАТНАФТА» не заперечує факту щодо відсутності у бази даних «Єдине вікно поданої електронної звітності» конкретної операції з відвантаження палива на користь ПрАТ «Синтез ОЙЛ», оскільки фактичне таке відвантаження не відбулось, а відповідно до вимог ПК України, СЕА РПСЕ забезпечує облік за кожним кодом УКТ ЗЕД обсягів залишків пального в розрізі акцизних складів, на які платники податку мають право зареєструвати акцизні накладні (це поняття не є тотожнім реальним залишкам пального в резервуарах). При недостатності обсягів залишків для реєстрації акцизної накладної платник має право подати заявку на поповнення обсягів залишку пального в кількості необхідній для реєстрації накладної.

Так, відповідно до п.п. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, акцизний склад це а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального; в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам; г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої; ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Пунктом 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України передбачено, що акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі. (пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України).

Розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С.

Розпорядники акцизних складів, на акцизних складах яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з очищення коксового газу, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне), зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С. (пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України).

Таким чином, приписами Податкового кодексу України передбачено, що підприємства, які виконують повний технологічний цикл з переробки нафтопродуктів тощо в готову продукцію (пальне), яким є відповідач Публічне акціонерне товариство «УКРТАТНАФТА», зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно формувати дані лише про добовий фактичний обсяг реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15° С. (пп. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 ПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що твердження позивача щодо наявності залишки пального у розмірі 6940 тон мали відображатись відповідачем у довідці від 01.07.2020 року є хибними, адже відображення вказаної інформації має бути здійснено саме в добу реалізації такого товару.

З урахуванням встановлених обставин та приведених норм Податкового кодексу України, суд доходить висновку, що факт відсутності у бази даних «Єдине вікно поданої електронної звітності» конкретної операції з відвантаження палива на користь ПрАТ «Синтез ОЙЛ», не доводить відсутність у Публічного акціонерного товариства «УКРТАТНАФТА» належної кількості палива на час укладання оспорюваного правочину.

Окрім того, суд зазначає, що листом від 24.11.2021 року за № 38/10-9518 ПАТ «УКРТАТНАФТА» підтвердило ПрАТ «Синтез ОЙЛ» наявність палива дизельного у кількості 6940 тон на дату складання акту передачі (30.06.2020 року) за договором поставки.

У свою чергу, позивачем не надано інших доказів на підтвердження того, що ПАТ «УКРТАТНАФТА» не мало належну кількість палива на час укладання оспорюваного правочину.

Окрім того, суд враховує, що умовами договору поставки було передбачено залишення Товару (палива) на зберігання у Постачальника та передбачено строки відвантаження (вибірки) Товару та умови його повернення у разі не вибірки (пункти 2.5, 2.6, 2.7 договору).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зміст правочину є чітким та передбачуваним, умови правочину не суперечать чинному законодавству.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, позивачем не доведено, що укладений договір був направлений не на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, позивачем не доведено, що у ПАТ «УКРТАТНАФТА» та ПрАТ «Синтез ОЙЛ» був наявний умисел укладення договору без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування або несплати податків.

Апеляційний суд зазначає, що судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності умислу на укладення Договору поставки № 507/2/2118 від 30.06.2020 року без наміру виникнення наслідків, які передбачені даним Договором, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «СИНТЕЗ ОЙЛ» та Публічного акціонерного товариства «УКРТАТНАФТА» про визнання недійсним договору поставки № 507/2/2118 від 30.06.2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л. Є. Зуєва