Справа № 560/9239/22
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9239/22
РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- зарахувати періоди з 28.04.1981 по 23.05.1981, з 22.08.1981 по 23.08.1981, з 14.11.1981 по 15.11.1981, з 17.09.1982 по 27.09.1982, 16.07.1985 по 31.08.1985, з 03.06.1987 по 29.07.1987, з 05.07.1988 по 11.07.1988, з 21.01.1999 по 19.07.1999, з 01.08.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 30.09.2000, з 23.10.2000 по 31.10.2000, з 01.04.2002 по 31.01.2003 до страхового стажу позивача;

- виправити допущену помилку у розрахунковій таблиці від 17.08.2022 з "26 років 5 місяців 18 днів" на "26 років 7 місяців 23 дні";

- визнати протиправним та скасувати лист Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №2200-0206-8/52865.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порушено його право на пенсійне забезпечення.

До суду надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просить відмовити в задоволенні позовних вимог, звернених до нього. Зазначає, що в позивача відсутній необхідний страховий стаж. Звертає увагу, що лист Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18.08.2022 №2200-0206-8/52865 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить лише інформаційних характер та не створює правових наслідків для позивача.

До суду надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (наявний страховий стаж 25 років 10 місяці 22 дні при необхідному 27 років). При цьому до страхового стажу позивача зараховані всі періоди трудової діяльності за даними реєстру застрахованих осіб. Раціоналізаторська пропозиція для зарахування до страхового стажу законодавством не передбачена.

До суду надійшли відповіді на відзиви, в яких позивач просить задовольнити позов. Зазначає, що викладені в відзивах заперечення не спростовують наведених у позовній заяві обставин.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При цьому, згідно з частиною 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив. Як наслідок, суд розглядає подану позовну заяву з врахуванням лише позову та відзивів на позов.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області правом подати відзив не скористалися.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.09.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.09.2022 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін відмовлено.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 витребувано повторно в Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області докази.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.12.2022 залучено до участі у справі №560/9239/22 в якості других відповідачів Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.01.2023 у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про поновлення процесуального строку для подання відзиву відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 09.06.2022 про призначення пенсії за віком згідно з Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №36 від 15.06.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи 27 років, визначеного статтею 26 Закону №1058-ІV. Страховий стаж позивача становить 25 років 10 місяці 22 дні. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 21.11.1996 по 21.05.1997, оскільки відсутня печатка при закінченні виплати, з 22.11.1997 по 18.05.1998, оскільки дата початку виплати не відповідає даті в наказі (22.11.1996) про отримання виплати, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993.

Про це рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №2200-0206-8/39979.

Позивач повторно звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 04.07.2022 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 08.07.2022 №36 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. Страховий стаж становить 26 років 04 місяці 23 дні.

Позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою від 08.08.2022 про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.08.2022 №36 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за заявою від 08.08.2022 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. Страховий стаж становить 26 років 05 місяців 23 дні. Зазначено, що до страхового стажу не враховано:

- період виплати матеріальної допомоги з 21.01.1999 по 19.07.1999;

- період здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2002 по 12.07.2002 на загальній системі оподаткування згідно довідки від 19.07.2019р. №3317/6-5/19-00-54-08/18663, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відсутня інформація про сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду України.

Листом від 18.08.2022 №2200-0206-8/52865 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомило позивача про рішення про відмову у призначення пенсії за заявою від 08.08.2022.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Питання, що пов`язані з пенсійним забезпеченням врегульовані Законом №1058-1V.

За змістом статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу 27 років.

Спірним є наявність в позивача 27 років страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів з 28.04.1981 по 23.05.1981, з 22.08.1981 по 23.08.1981, з 14.11.1981 по 15.11.1981, з 17.09.1982 по 27.09.1982, з 05.07.1988 по 11.07.1988, суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі Інструкція №162).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб,

Разом з тим, спірні періоди з 28.04.1981 по 23.05.1981, з 22.08.1981 по 23.08.1981, з 14.11.1981 по 15.11.1981, з 17.09.1982 по 27.09.1982, з 05.07.1988 по 11.07.1988 не відображені у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 .

На основі тлумачення статей 74, 75 та 119 Кодексу законів про працю, зокрема, необхідності зарахування не лише робочого часу, але й часу відпочинку, позивач стверджує, що зазначені періоди необхідно зарахувати до страхового стажу.

Суд зазначає, що нормами статей, на які посилається позивач, визначалося надання відпусток особам, які перебували у трудових відносинах, а також гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, у тому числі, призваних на військову службу. Оскільки позивач в періоди з 28.04.1981 по 23.05.1981, з 22.08.1981 по 23.08.1981, з 14.11.1981 по 15.11.1981, з 17.09.1982 по 27.09.1982, з 05.07.1988 по 11.07.1988 не працював та не був залучений до виконання державних або громадських обов`язків та не проходив військову службу, відсутні підстави для зарахування зазначених періодів до страхового стажу.

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 21.01.1999 по 19.07.1999, суд зазначає та враховує наступне.

Зі змісту матеріалів справи слідує, що зазначений період не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки чинним законодавством, зокрема, статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено врахування до страхового стажу періоду одержання допомоги по безробіттю, а не періоду одержання матеріальної допомоги по безробіттю.

Стосовно цього суд зазначає наступне.

Суд встановив, що згідно з записами №26 та №27 трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 21.01.1999 по 19.07.1999 отримував матеріальну допомогу. При цьому щодо початку виплати допомоги вказано п. 1 ст. 31, а щодо закінчення виплати допомоги по безробіттю вказано підставу - підпункт "з" пункту 1 статті 30 Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до пункту 1 статті 31 Закону України "Про зайнятість населення" (тут і надалі чинного на час отримання позивачем матеріальної допомоги) безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з підпунктом "з" пункту 1 статті 30 Закону України "Про зайнятість населення" виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.

Приписами пункту "ж" частини 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Зі змісту наведених норм слідує, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу, а тому, неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 21.01.1999 по 19.07.1999 є протиправним. Як наслідок, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (органу Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача) зарахувати до страхового стажу позивача періоду з 21.01.1999 по 19.07.1999.

Позивач вважає наявними підстави для зарахування до страхового стажу періодів з 16.07.1985 по 31.08.1985, з 03.06.1987 по 29.07.1987 на підставі тлумачення пункту "в" статті 3 та пункту "б" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пункту 130 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.08.1973 №584 "Про відкриття, винаходи і раціоналізаторські пропозиції" (далі - Постанова №584) та статті 126 Кодексу законів про працю.

Щодо цього, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно з пунктом "б" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також творча діяльність осіб, передбачених пунктом "в" статті 3 цього Закону. При цьому творча діяльність членів Спілки письменників України, Спілки художників України, Спілки композиторів України, Спілки кінематографістів України, Спілки театральних діячів України, інших творчих працівників, які не є членами творчих спілок, але об`єднані відповідними професійними комітетами, до введення в дію цього Закону зараховується в стаж роботи незалежно від сплати страхових внесків. У цих випадках стаж творчої діяльності встановлюється секретаріатами правлінь творчих спілок республіки починаючи з дня опублікування або першого публічного виконання чи публічного показу твору даного автора.

Відповідно до пункту "в" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом: члени творчих спілок, а також інші творчі працівники, які не є членами таких спілок, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Положеннями пункту 130 Постанови №584 встановлено, що за автором, звільненим від виконання основної роботи у зв`язку з участю в підготовці до використання його винаходу чи раціоналізаторської пропозиції, зберігаються посада, право на відпустку і всі права і пільги, встановлені за місцем постійної роботи, а весь період участі в підготовці до використання його винаходу або раціоналізаторської пропозиції зараховується в безперервний стаж за місцем основної роботи.

Статтею 126 Кодексу законів про працю (в редакції, чинній в період спірних періодів) за працівниками - авторами винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій зберігається середній заробіток при звільненні від основної роботи для участі у впровадженні винаходу, корисної моделі, промислового зразка чи раціоналізаторської пропозиції на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Зі змісту наведених норм слідує, що зарахування періоду підготовки до використання раціоналізаторської пропозиції до стажу роботи здійснюється працівнику, що передбачає перебування останнього у трудових відносинах та, відповідно, його звільнення від виконання основної роботи у зв`язку з участю в підготовці до використання його раціоналізаторських пропозицій, а не звільнення з роботи. Натомість, відомості трудової книжки НОМЕР_1 свідчать про відсутність в позивача в періоди з 16.07.1985 по 31.08.1985, з 03.06.1987 по 29.07.1987 статусу "працівник".

Таким чином, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів з 16.07.1985 по 31.08.1985 та з 03.06.1987 по 29.07.1987.

Позивач, вважаючи наявними підстави для зарахування періодів з 01.08.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 30.09.2000, з 01.04.2002 по 31.01.2003 до страхового стажу, посилається на пункт "в" статті 3 та пункт "б" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пункт 130 Постанови №584, статтю 126 Кодексу законів про працю та пункт 2 статуту науково-технічного кооперативу "Ідея".

Щодо цих доводів суд зазначає та враховує наступне.

Відповідно до архівної довідки від 04.04.2019 №372/26-3.02, виданої архівним відділом Тернопільської міської ради, наказом від 24.08.1989 №2 ОСОБА_1 з 24.08.1989 прийнято на роботу старшим науковим співробітником науково-технічного кооперативу "Ідея".

За змістом пункту 2 статуту науково-технічного кооперативу "Ідея", затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів від 22.08.1989 №381 "Про реєстрацію Статутів кооперативів та внесення в них доповнень і змін", головною цілю кооперативу є забезпечення використання в народному господарстві, зокрема, раціоналізаторських пропозицій.

Суд зазначає, що наведені норми не можуть бути застосовані для зарахування оскаржених періодів до страхового стажу, оскільки відсутні докази сплати позивачем в спірні періоди страхових внесків до Пенсійного фонду України. Також створений науково-технічний кооператив "Ідея" не належить до спілок, визначених пунктом "б" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а позивач не був об`єднаний з іншими творчими працівниками, які не є членами творчих спілок, відповідними професійними комітетами. Крім того, позивач не звільнявся від виконання основної роботи в періоди з 01.08.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 30.09.2000, з 01.04.2002 по 31.01.2003, у зв`язку з участю в підготовці до використання його раціоналізаторських пропозицій.

Отже, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.08.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 30.09.2000, з 01.04.2002 по 31.01.2003.

Щодо періоду з 23.10.2000 по 31.10.2000, суд зазначає та враховує наступне.

12.10.2000 ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа.

За змістом довідки Головного управління ДФС у Тернопільській області №3317/6-5/1900-54-08/18663 від 19.07.2019 позивач перебував на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа з 12.10.2000 по 12.07.2002 та в період з 01.11.2000 по 31.03.2002 здійснював діяльність на основі сплати фіксованого податку, а з 01.04.2002 по 12.07.2002 перебував на загальній системі оподаткування.

Згідно з пунктом "а" статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком. При цьому, зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець до виходу на пенсію. Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV (з внесеними змінами Законом №2148-VIII від 03.10.2017), чинним з 01.01.2018, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 4 Порядку №637 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Таким чином, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.

Згідно з наявними в матеріалах пенсійної справи Реєстрами застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків, відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків у спірний період.

Посилання позивача на акт Державної податкової інспекції у місті Тернополі від 01.07.2002 №17-1 "Про результати перевірки дотримання вимог законодавства про оподаткування приватного підприємця ОСОБА_1 " суд вважає безпідставним, оскільки цей акт, з урахуванням наведеного, не є належними та допустимим доказом для зарахування періоду з 23.10.2000 по 31.10.2000 до страхового стажу.

Таким чином, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду з 23.10.2000 по 31.10.2000.

Разом з тим, зарахувавши період з 21.01.1999 по 19.07.1999 до страхового стажу позивача, останній (з врахуванням страхового стажу визначеного відповідачем - 26 років 05 місяців 23 дні) становитиме менше 27 років, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком.

Щодо позовних вимог в частині виправлення допущеної помилки у розрахунковій таблиці від 17.08.2022 з "26 років 5 місяців 18 днів" на "26 років 7 місяців 23 дні", суд вважає відсутніми підстави для їх задоволення. Позивач з посилання на обчислення страхового стажу в місяцях, зазначає про те, що його стаж має бути 319 місяців та переводить їх в 26 років 7 місяців 23 дні. Проте не обґрунтовує зазначений стаж з врахування відповідних періодів страхового стажу.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №2200-0206-8/52865, суд вважає відсутніми підстави для їх задоволення. Так, лист від 18.08.2022 №2200-0206-8/52865 не є рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначеним листом позивача лише повідомлено про результати розгляду його заяви від 08.08.2022 щодо призначення пенсії за віком.

Водночас, суд зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.08.2022 №36, прийняте за результатами розгляду заяви позивача від 08.08.2022 в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду з 21.01.1999 по 19.07.1999 (про що зазначено у цьому рішенні) є протиправним та його слід скасувати в зазначеній частині.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення ЄСПЛ у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оскільки останній протиправно не зарахував період до страхового стажу позивача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 16.08.2022 №36 в частині відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 21.01.1999 по 19.07.1999.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 21.01.1999 по 19.07.1999.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 (с. Бережанка, Кременецький район, Тернопільська область, 47440 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (вул. Майдан Волі 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46001 , код ЄДРПОУ - 14035769) Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича 7, м. Житомир, Житомирська область, 10003 , код ЄДРПОУ - 13559341) Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка 7, м. Рівне, Рівненська область, 33004 , код ЄДРПОУ - 21084076)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк