Справа № 640/14727/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

за участю секретаря - Ворони Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи - Національного антикорупційного бюро України, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України) в особі Департаменту інформатизації МВС України видалити з персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомості про себе, а саме: «З 26 березня 2021 року розшукується Національним антикорупційним бюро України. Розшукова справа № 0000531 від 06 березня 2017 року».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року провадження у справі за вказаною позовною заявою було закрите.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо юрисдикції цього спору. Скаржник вказує на те, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не наділяє його правом оскаржити ані рішення Національного антикорупційного бюро України про оголошення розшуку, ані дії МВС України щодо внесення відомостей про розшук до персонально-довідкового обліку в порядку кримінального судочинства, у зв`язку з чим цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Позивач наголошує також на тому, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 826/15154/17, яку врахував суд першої інстанції, не є цілком застосовною в цій справі з огляду на коло відповідачів і предмет спору. Натомість позивач просить врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 09 червня 2021 року у справі № 640/31193/20 та Великої Палати Верховного Суду, викладену в постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 440/3831/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 9901/153/20.

Відповідач та третя особа подали відзиви на апеляційній скарги, в яких зазначили, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства. Наголошують на тому, що спірні правовідносини за свою правовою природою є кримінально-процесуальними, адже безпосередньою підставою для внесення відомостей до персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи МВС України про розшук позивача слугувала постанова детектива Національного антикорупційного бюро України від 26 березня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000531.

Під час судового засідання представники відповідача та третьої особи заперечували проти апеляційної скарги ОСОБА_1 та просили суд відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що суд першої інстанції постановив законну і обґрунтовану ухвалу про закриття провадження у справі.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явився і причини неявки суду не повідомив. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача і третьої особи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000531 від 06 березня 2017 за підозрою: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України; ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України; ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні постановою детектива Національного антикорупційного бюро України від 26 березня 2021 року ОСОБА_1 було оголошено в розшук.

На підставі зазначеної постанови МВС України внесло до персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи відомості про ОСОБА_1 такого змісту: «З 26 березня 2021 року розшукується Національним антикорупційним бюро України. Розшукова справа № 0000531 від 06 березня 2017 року».

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов`язання МВС України в особі Департаменту інформатизації МВС України видалити зазначені відомості з персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на предмет спору, зміст і характер спору, підстави позовних вимог про зобов`язання відповідача видалити з персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи МВС України відомості про оголошення в розшук ОСОБА_1 , спір не підлягає розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України. Суд першої інстанції зазначив, що спір у цій справі виник через безпідставність оголошення розшуку детективами Національного антикорупційного бюро України у межах кримінального провадження, а відтак перевірка правомірності таких діянь з огляду на положення п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України не належить до юрисдикції адміністративного суду.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції врахував правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 826/15154/17.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі, адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У відповідності до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

У свою чергу публічно-правовим спором, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Перелік справ, на які юрисдикція адміністративних судів не поширюється, визначений у ч. 2 ст. 19 КАС України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Зазначені норми права вказують на те, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав кваліфікувати спір як публічно-правовий і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

У свою чергу суб`єктом владних повноважень, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Адміністративний позов ОСОБА_1 заявлений до органу державної влади - МСВ України, який у певних правовідносинах наділений публічно-владними управлінськими функціями та, відповідно, може виступати суб`єктом владних повноважень.

Водночас, позовна заява не містить вимог про перевірку законності будь-яких рішень, дій чи бездіяльності МВС України, зокрема й прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Натомість позивач просить виключно зобов`язати МВС України вчинити дії - видалити з персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи МВС України відомості про себе такого змісту: «З 26 березня 2021 року розшукується Національним антикорупційним бюро України. Розшукова справа № 0000531 від 06 березня 2017 року».

Також колегія суддів наголошує на тому, що внесення вказаного запису до персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи МВС України не пов`язане з публічно-владними управлінськими функціями МВС України. Натомість такий запис внесений внаслідок реалізації завдань кримінального провадження.

Не менш важливим для визначення юрисдикції цього спору є те, що звертаючись до суду з адміністративним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги недостовірністю відомостей про його розшук, зокрема вказує на відсутність передумов, визначених ст. 281 Кримінального кодексу України, для оголошення розшуку особи. Зазначає, що неодноразово повідомляв про своє місце проживання і просив припинити розшук. Позивач вважає, що постановами детектива Національного антикорупційного бюро України було необґрунтовано відмовлено у задоволенні його клопотань про припинення розшуку.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, що виник в подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 826/15154/17 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого з`ясування судом адміністративної юрисдикції законності проведення слідчих дій у кримінальному провадженні може призвести до передчасного вирішення питань, які підлягають розв`язанню судом під час розгляду кримінальної справи по суті. Така ситуація може негативно позначитись на перебігу і результатах кримінального провадження з точки зору виконання його основних завдань. Установлення правомірності / протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у ст. 22 КПК України засади змагальності. Адже наведена засада вимагає надання іншим учасникам процесу можливості під час судового розгляду кримінального провадження взяти участь у дослідженні доказів, висловити свої позиції й аргументи щодо їх оцінки, які були б сприйняті судом і одержали відповідь при прийнятті рішення із цих питань.

Велика Палата Верховного Суду врахувала, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене та правову позицію Великої Палати Верховного Суду колегія суддів вважає необхідним зазначити, що передумови звернення до суду, підстави внесення до персонально-довідкового обліку Єдиної інформаційної системи МВС України запису щодо позивача: «З 26 березня 2021 року розшукується Національним антикорупційним бюро України. Розшукова справа № 0000531 від 06 березня 2017 року» та обґрунтування причин необхідності видалення такого запису у своїй сукупності вказують на те, що порушене ОСОБА_1 питання не може бути вирішене в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність закриття провадження у справі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 наголошував на тому, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 826/15154/17, була сформована за наслідками вирішення позовних вимог, заявлених одночасно до Національного антикорупційного бюро України як органу досудового розслідування кримінального провадження, учасником якого є позивач, та органу Національної поліції України в особі Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва. Позивач просить врахувати, що в межах цієї справи не заявляв вимог до Національного антикорупційного бюро України як органу досудового розслідування.

Колегія суддів вважає зазначені доводи позивача необґрунтованими, адже в межах справи № 826/15154/17 Велика Палата Верховного Суду визначила юрисдикцію спорів, що виникли як за участю органу досудового розслідування, так і органу, що забезпечує внесення відомостей про оголошення особи в розшук до відповідної інформаційної системи.

Стосовно доводів позивача про необхідність врахування правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 09 червня 2021 року у справі № 640/31193/20 та Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 440/3831/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 9901/153/20, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що спори у зазначених справах виникли з правовідносин, які не є подібними до тих, що склалися між позивачем та відповідачем у цій справі, що у своє чергу робить висновки, викладені у відповідних судових рішеннях, незастосовними і цій справі.

Зокрема, у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 640/31193/20 зроблено висновок, що у випадку, коли поза межами кримінального провадження стосовно особи були проведені оперативно-розшукові дії та після цього матеріали такої діяльності не призвели до початку досудового розслідування, то особа має право на судовий захист в адміністративному суді.

Предметом оскарження у справі № 440/3831/18 були дії Головного управління НП у Полтавській області щодо незабезпечення позивачу належних умов перевезення з установи виконання покарань до суду й у зворотному напрямку до місця утримання.

У свою чергу позовна заява у справі № 9901/153/20 містила вимогу про визнання протиправною бездіяльності Верховної Ради України, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не наділяє його правом оскаржити ані рішення Національного антикорупційного бюро України про оголошення розшуку, ані дії МВС України щодо внесення відомостей про розшук до персонально-довідкового обліку в порядку кримінального судочинства.

Разом з тим, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 826/15154/17, вирішення питань щодо застосування ст. 303 КПК України, а також визначення належного порядку оскарження дій та бездіяльності, що стали предметом розгляду у справі, знаходиться поза межами повноважень адміністративного суду.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 04 серпня 2022 року та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права та постановив законну і обґрунтовану ухвалу про закриття провадження у справі. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року про закриття провадження у справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест

Постанова складена у повному обсязі 24 січня 2023 року.