Справа № 580/6513/22
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року справа № 580/6513/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення №48 від 25.11.2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є громадянином Російської Федерації, однак з 1995 року проживає на території України та офіційно працевлаштований. Рішенням від 15.02.2008 позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну. Також позивачу було видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.11.2016. Проте відповідач рішенням №48 від 25.11.2022 скасував рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 15.02.2008 та посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.11.2016. Позивач вважає рішення №48 від 25.11.2022 протиправним, оскільки не зазначені конкретні підстави скасування рішення та позивача не було запрошено на розгляд питання про скасування дозволу на імміграцію.

Відповідач проти позову заперечив. 18.01.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 15.01.2020 позивач набув громадянство України, тому було прийнято рішення №48 від 25.11.2022 про скасування дозволу, виданого позивачу, на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», відповідно до якого дозвіл може бути скасований в інших випадках. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою судді від 27.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач у судове засідання не прибув. 24.01.2023 подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Згідно частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання позивача, та неприбуття у судове засідання представника відповідача, суд здійснює розгляд справи у письмовому провадженні.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 був громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 01.09.2016 Посольством Росії в Україні.

15.02.2008 позивачу був виданий дозвіл на імміграцію в Україну №10/3-4-444.

27.01.2009 Відділом служби реєстрації та громадянства фізичних осіб м. Черкаси Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області позивачу була видана посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 , яка 08.11.2016 була замінена на посвідку на постійне проживання НОМЕР_1 .

З висновку про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , затвердженого начальником Уманського відділу УДМС у Черкаській області вбачається, що позивач набув громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», що підтверджується рішенням УДМС України в Черкаській області про набуття громадянства від 15.01.2020.

23.03.2020 позивач отримав тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_4 терміном дії до 15.01.2022.

25.11.2022 відповідач прийняв рішення №48 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, згідно якого на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасоване рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну, видане 15.02.2008. Посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.11.2016 скасована на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державні, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018.

Вважаючи рішення №48 від 25.11.2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну протиправним, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України» №2235-ІІІ від 18.01.2001 (далі Закон №2235) визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 1 Закону №2235 іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001 (далі Закон №2491) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно статті 3 Закону №2491 правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону №2491 дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України; 6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Статтею 12 Закону №2491 визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно пункту 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 (далі Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України Про імміграцію, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Таким чином, з аналізу вказаних норм вбачається, що дозвіл на імміграцію може бути виданий лише особам, які не є громадянами України. Закон №2491 встановлює перелік підстав, з яких може бути скасований дозвіл на імміграцію, який не є вичерпним. Такий дозвіл може скасований як з підстав, передбачених Законом №2491, так і в інших випадках, передбачених законами України.

Судом встановлено, що підставою для скасування дозволу на імміграцію, виданого позивачу 15.02.2008, стала та обставина, що 15.01.2020 було прийнято рішення про набуття позивачем громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Таким чином, після 15.01.2020 у відповідача були наявні підстави для скасування виданого позивачу 15.02.2008 дозволу на імміграцію, оскільки після набуття позивачем громадянства на нього як на громадянина України не поширюється дія Закону України «Про імміграцію».

Отже, відповідач прийняв рішення №48 від 25.11.2022 про скасування дозволу на імміграцію від 15.02.2008 на законних підставах.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018 (далі Порядок №321), передбачено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України Про імміграцію.

Таким чином, згідно вказаної норми, у разі скасування дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання також підлягає скасуванню.

Оскільки відповідачем був скасований дозвіл на імміграцію від 15.02.2008, посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 08.11.2016 також підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, рішення №48 від 25.11.2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україну є законним та скасуванню не підлягає.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення, то воно є необгрунтованим, оскільки ця вимога стосується лише іноземців та осіб без громадянства. Натомість позивач є громадянином України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення №48 від 25.11.2022 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО