Справа № 320/9519/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року № 320/9519/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України, що полягає у відмові позивачу в збільшенні у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення суми податку на додану вартість, на яку Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми 3 660 299,11 гривень.

- зобов`язати Державну податкову службу України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення суми податку на додану вартість рахунок №UА0217197, на яку Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми 3 660 299,11 гривень.

04.08.2021 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі було визначено Терлецьку О. О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 №77/р-ка у зв`язку з перебуванням судді Терлецької О. О. у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з метою додержання процесуальних строків, встановлених КАСУ у справі призначено повторний автоматизований розподіл справи.

13.06.2022 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі було визначено Горобцову Я. В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 справу прийнято до провадження суддею Горобцовою Я.В. та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку з помилковим записом працівників Відділу державної реєстрації Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 23.02.2021 Головним управління ДПС у Київській області прийнято рішення щодо анулювання ФОП ОСОБА_1 статусу платника податку на додану вартість. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснено повторну реєстрацію платником податку на додану вартість, у зв`язку з чим 03.03.2021 набуто відповідний статус та отримано індивідуальний податковий номер 90 з відкритим рахунком в СЕА за №UA0217197, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість №051. Оскільки адміністратором системи електронного адміністрування ПДВ є Державна податкова служба України, тому останньою не забезпечено автоматичний облік суми податку, на яку фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право зареєстрував податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних у систему електронного адміністрування, а саме реєстраційний ліміт в розмірі 3 660 299грн. 11 коп.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов, відповідач вказав, що суму реєстраційного ліміту (показник в системі СЕА ПДВ) у розмірі 3 660 299,11грн. було занулено у зв`язку з анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ, оскільки це не грошові кошти, а показники в СЕА ПДВ.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 26.06.1995, про що в журналі обліку реєстраційних справ вчинено запис №2 001295. 04.08.1997 за №8 позивач взятий на облік як платник податків та інших обов`язкових платежів, як платник єдиного внеску взятий на облік 28.02.2002 за №011116260.

01.05.2014 позивач набув статусу платника податку на додану вартість та отримав індивідуальний податковий номер , що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість №0082.

Відповідно до КВЕД видами діяльності позивача є: 45.32 - Роздрібна торгівля деталями та приладами для автотранспортних засобів (основний); 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

З матеріалів справи слідує, що підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно договору оренди землі №33 від 01.09.206 укладеним між ФОП ОСОБА_1 та Білоцерківською міською радою, в особі міського голови Дикого Геннадія Анатолійовича, в оренді у позивача перебуває земельна ділянка площею 1,3934га. строком на 5 (п`ять років). Відповідно до даних свідоцтва про прав власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 05.05.2008 в приватній власності позивача знаходиться нежитлова будівля літ. «А-2» площею 1925,2 кв.м.

Крім того, на обліку у ФОП ОСОБА_2 перебуває вантажний автомобільний транспорт та причепи в загальній кількості 14 (чотирнадцять) одиниць, які знаходяться у власності та позичці відповідно до умов договору позички транспортного засобу №01/01-2021 від 01.01.2021, а саме: автомобіль марки MAN, р.н. НОМЕР_2 ; марки MAN, р. н. НОМЕР_3 .М.; марки MAN, р.н. НОМЕР_4 ; марки MAN, р.н. НОМЕР_5 ; марки VOLVO, р.н. НОМЕР_6 ; марки ЗИЛ, модель 130, р.н. НОМЕР_7 ; марки ЗИЛ, модель 421510, р.н. НОМЕР_8 ; марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 519 CDI; р.н. НОМЕР_9 ; причіп марки CONTAR, р.н. НОМЕР_10 ; причіп марки KOTSCHENREUTHER, р.н. НОМЕР_11 ; причіп марки FRUEHAUF, р.н. НОМЕР_12 ; причіп фургон марки HOFMANN MAINLEUS, р.н. НОМЕР_13 ; причіп-фургон марки ГБК, р.н. НОМЕР_14 (копії свідоцтво про реєстрацію транспортних засобів містяться в матеріалах справи).

Згідно штатного розпису №31/03 від 31.03.2021 штат працівників позивача нараховує 22 штатні одинці, а саме: менеджер 3 штатні одиниці; водій - 6 штатних одиниць; бухгалтер 2 штатні одиниці; юрисконсульт 2 штатні одиниці; механік 1 штатна одиниця; підсобний робітник 5 штатних одиниць; комірник 1 штатна одиниця; менеджер з логістики 1 штатна одиниця; маркетолог 1 штатна одиниця.

23.02. 2021 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області із заявою щодо державної реєстрації фізичної особи-підприємця та просив здійснити зміну інформації для здійснення зв`язку з фізичною особою-підприємцем.

Разом з тим, 23.02.2021 відповідальною особою Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області помилково внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення підприємницькою діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням, що призвело до анулювання реєстрації платника податку на додану вартість.

Відповідно до листа начальника Відділу державної реєстрації Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 23.04.2021 №83 25.02.2021 після виявлення помилки працівники Відділу скасували реєстраційну дію та відновили державну реєстрації ФОП ОСОБА_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв`язку з наведеним Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято рішення щодо анулювання ФОП ОСОБА_1 статусу платника податку на додану вартість.

ФОП ОСОБА_1 здійснено повторну реєстрацію платником податку на додану вартість та з 03.03.2021 набуто відповідний статус і отримано індивідуальний податковий номер 90 з відкритим рахунком в СЕА за №UA0217197, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість №051.

14 червня 2021 року представником позивача адвокатом Дубовиком В.В. направлено до Державної податкової служби України заяву з проханням про повернення коштів, що перебували на рахунку в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість до анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 платником ПДВ.

Листом від 14.07.2021 за вих. №16047/6/99-00-04-02-04-06 відповідачем відмовлено у задоволенні заяви представника позивача.

Не погоджуючись із рішенням контролюючого органу позивач звернувся із позов до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд звертає увагу на наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.200-1.1 ст.200-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку:

суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних;

суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України;

суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість;

суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних;

інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.

Відповідно до п. 200-1.4 ст.200-1 ПК України на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника зараховуються кошти:

а) з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу;

б) з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку

в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України;

г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, повернутих платнику податків у порядку, встановленому пунктом 43.4-1 статті 43 цього Кодексу;

ґ) вилучені контролюючим органом відповідно до статті 95 цього Кодексу в рахунок погашення податкового боргу з податку на додану вартість по задекларованих до сплати податкових зобов`язаннях за періоди починаючи з і липня 2015 року, визначених платником податків у податковій декларації з податку на додану вартість або уточнюючому розрахунку.

Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 №569 "Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість" (далі по тексту - Порядок №569). Даний порядок визначає механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків

Згідно з п. 3 Порядку №569 періодичність, структура та формат обміну інформацією і реєстрами платників податку, необхідними для функціонування системи електронного адміністрування податку, визначаються ДПС та Казначейством. Електронний рахунок відкривається платнику податку Казначейством автоматично на безоплатній основі (п.4 Порядку № 569).

Аналогічна норма щодо порядку визначення суми податку на яку Позивач має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних міститься в п. 200-1.3 ст. 200-1 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.242 п. 14.1 ст. 14 ПК України технічний адміністратор електронного кабінету (далі - технічний адміністратор) - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що здійснює заходи із розробки, створення, впровадження та супроводження програмного забезпечення електронного кабінету, відповідає за виконання всіх етапів життєвого циклу такого програмного забезпечення, за його технічне і технологічне забезпечення, впровадження, функціонування, оновлення, модифікацію, усунення помилок, забезпечення цілісності та автентичності вихідного програмного коду; здійснює технічні та технологічні заходи з надання, блокування та анулювання доступу до електронного кабінету, відповідає за збереження та захист даних цих електронних сервісів.

Таким чином, СЕА ПДВ організована на централізованому рівні Державної податкової служби України, яка є її адміністратором, а відтак, на цьому ж рівні відбувається і автоматичне обчислення реєстраційної суми при зміні значення будь- якого з показників формули, тобто на Державну податкову службу України покладається обов`язок щодо забезпечення автоматичного збільшення у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суми, на яку платник податків має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму непогашеного від`ємного значення податку на додану вартість.

Окрім того, суд звертає увагу на наступне. Пунктом 2001.8. Податкового кодексу України визначено, що після анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на його рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість перераховується до бюджету, а такий рахунок закривається. Перерахування коштів до бюджету здійснюється на підставі реєстру, який центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника і сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру такий орган перераховує суми податку до бюджету.

Аналогічна за змістом норма наведена в п.7 Порядку № 569, відповідно до якої, у разі анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на його електронному рахунку перераховується до бюджету, а такий рахунок закривається.

Аналізуючи вищенаведені норми статті 200-1 Податкового кодексу України, слід дійти висновку, що на електронному рахунку платника ПДВ обліковуються суми податку, що містяться у виданих чи отриманих податкових накладних, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, суми податку, сплачені при ввезенні товарів на митну територію України, а також суми податку у вигляді зарахованих платником чи з бюджету коштів.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з листа Відділу державної реєстрації Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради №83 від 23.04.2021, ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_15 ) подав документи щодо державної реєстрації змін до відомостей про ФОП в частині зміни інформації для здійснення зв`язку з фізичною особою-підприємцем. 23.02.2021 державним реєстратором відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради помилково внесено запис до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, № дії 006001295 щодо державної реєстрації припинення ФОП ОСОБА_1 за її рішенням. 25.02.2021 державним реєстратором відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради після виявлення помилки скасовано дію 006001295 щодо державної реєстрації припинення ФОП ОСОБА_1 , як помилково внесену. Також у листі вказано, що ФОП ОСОБА_1 не подавалася заяви щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішення. Таким чином, в межах даної справи має місце помилка в діях посадових осіб органів державної влади.

Відповідно до положень п. 7-1 Порядку №569 ДПС протягом трьох робочих днів, що настають за днем внесення контролюючим органом до реєстру платників податку змін щодо скасування (відміни) анулювання реєстрації платника податку за рішенням контролюючого органу або рішенням суду, яке набрало законної сили, здійснює перерахунок суми (УНакл) такого платника за звітний (податковий) період, у якому відбулося анулювання реєстрації платника податку, яке скасоване (відмінене).

Такий перерахунок здійснюється ДПС шляхом перерахунку суми (УНакл) окремо за кожним її показником.

При цьому перерахунок суми (УНакл) такого платника не здійснюється контролюючим органом у разі, коли:

на момент скасування рішення про анулювання реєстрації особа застосовує спрощену систему оподаткування, яка не передбачає сплату податку; або

повторна реєстрація (наступна за відміненою) платником податку такої особи є анульованою з підстав, передбачених пунктом 184.1 статті 184 Кодексу.

Згідно п. 8 Порядку №569 у разі повторної реєстрації особи платником податку йому відкривається новий електронний рахунок.

Так, у рішенні від 01.06.2006 по справі «Федоренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

При цьому, суд зауважує, що відсутність законодавчого регулювання виправлення помилок державних органів не може бути підставою для порушення майнових прав платника і наведена позиція суперечить принципу належного урядування.

Разом з тим, принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункт 73).

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Державної фіскальної служби України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення суми податку на додану вартість рахунок №UА0217197, на яку Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми 3 660 299,11 гривень суд зазначає таке.

Згідно положень п. 200-1.8. ст. 200-1 ПК України після анулювання реєстрації платника податку залишок коштів на його рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість перераховується до бюджету, а такий рахунок закривається. Перерахування коштів до бюджету здійснюється на підставі реєстру, який центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника і сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру такий орган перераховує суми податку до бюджету.

У відзиві на позовну заяві відповідач вказав, що позивачу станом на 03.03.2021 суму реєстраційного ліміту, яка становила 3 660 299,11грн., занулено у зв`язку з анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 .

Разом за тим, судом встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснено повторну реєстрацію платником податку на додану вартість, у зв`язку з чим 03.03.2021 набуто відповідний статус та отримано індивідуальний податковий номер 90 з відкритим рахунком в СЕА за №UA0217197, що підтверджується витягом з реєстру платників податку на додану вартість №051, з урахуванням чого, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання Державної фіскальної служби України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення суми податку на додану вартість рахунок у розмірі 3 660 299,11 гривень.

Щодо визначеного способу захисту права, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, на виконання покладеного на відповідачів обов`язку щодо доказування правомірності вчинених ними дій не було надано суду будь-яких доказів.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, та має застосовуватися у виключних випадках.

За таких обставин, на час прийняття рішення судом не встановлено підстав для встановлення судового контролю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення від 04.08.2021 №564 позивачем сплачено судовий збір на суму 2 270,00грн., відповідно до платіжного доручення від 02.08.2021 №547 позивачем сплачено судовий збір на суму 2 270,00грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 4 540,00 гривень підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись статтями 14, 73- 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України, що полягає у відмові позивачу в збільшенні у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення суми податку на додану вартість, на яку Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми 3 660 299,11 гривень.

Зобов`язати Державну податкову службу України (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість значення суми податку на додану вартість рахунок №UА0217197, на яку Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, на величину суми 3 660 299,11 гривень.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( ІПН: НОМЕР_16 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 4 540,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.