Справа № 120/8356/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2023-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 р. Справа № 120/8356/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 01.09.2022 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти. За результатами розгляду наданих документів листом від 27.09.2022 їй було повідомлено про відмову у призначені пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу передбаченого п. «е» ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Позивач зазначає, що відповідач під час вирішення питання про призначення пенсії безпідставно не зарахував період її роботи з 01.09.1989 по 22.01.1993 на посаді викладача по класу фортепіано в дитячій музичній школі м. Чирчіка, з 01.09.1993 по 31.08.2022 - на посаді викладача по класу спеціального фортепіано у Козятинській дитячій музичній школі, з 08.10.2001 по 31.08.2010 на посаді заступника директора з навчальної роботи у Козятинській дитячій музичній школі, та з 01.09.2009 по 31.08.2022 на посаді директора Козятинської дитячої музичної школи.

На переконання позивача, необґрунтоване неврахування зазначених вище періодів її трудової діяльності як працівника освіти до спеціального стажу та, як наслідок, відмова у призначенні пенсії за вислугу років суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує її право на належний соціальний захист.

Ухвалою суду від 19.10.2022 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які усунуто останньою 10.11.2022 шляхом викладення позовної заяви в новій редакції. Зокрема, в новій редакції позову позивачем визначено в якості відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ в Волинській області, відповідач 1) як органу, яким винесено рішення № 11 від 08.09.2022 про відмову у призначенні пенсії. Окрім того у вказаній заяві ГУ ПФУ у Вінницькій області визначено позивачем в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Надалі ухвалою від 21.11.2022 судом відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

В процесі розгляду справи суд наступною ухвалою від 15.12.2022 з урахуванням положень ст. 48 КАС України запропонував позивачу висловити письмово свої доводи, міркування або заперечення щодо можливості залучення до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

На виконання вказаної ухвали суду від представника позивача 29.12.2022 надійшла заява, у якій останній погодився на залученні до участі у справі іншого співвідповідача.

Наведені вище обставини слугували підставою для постановлення судом в порядку ст. 48 КАС України ухвали від 30.12.2022 про залучення до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 2).

27.12.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить відмовити у задоволенні позову. Так, заперечуючи проти позову зазначив, що ГУ ПФУ у Волинській області рішенням від 08.09.2022 №11 правомірно відмовило у призначенні позивачу пенсії за вислугу років. Вказує, що право на призначення пенсії за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, котрі обіймають посади, визначені Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909), за наявності стажу, визначеного пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Відповідач 1 зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2022 №1436 внесено зміни до Переліку №909, зокрема до розділу 2 Освіта згідно яких, право на пенсію працівникам освіти визначається лише згідно Переліку №909, затвердженого цією постановою. Розділом 1 Освіта зазначеного переліку передбачено музичні школи. Отже, на переконання відповідача 1, до стажу який дає право на пенсію за вислугу років зараховується робота на посадах зазначених у цьому розділі, лише тих музичних шкіл, які згідно зі статутними документами є загальноосвітніми навчальними закладами. При цьому, відповідач 1 наголошує, що посада викладача в позашкільних закладах освіти Переліком №909 не передбачена.

Також ГУ ПФУ у Волинській області додатково зазначає, що оскільки переліком закладів, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 17.12.1959 було передбачено музичні школи, які відносилися до навчальних закладів та дитячих установ, до спеціального стажу позивача зараховано період роботи в Барській та Красноводській музичній школі з 11.02.1985 по 16.10.1986, з 01.11.1986 по 27.02.1989. Cпеціальний стаж складає 4 роки 0 місяців 09 днів. Зазначає, що інші періоди роботи не зараховані до спеціального стажу, оскільки із доданих документів вбачається, що музичні школи, де працювала позивач належать до закладів культури.

За таких обставин відповідач 1 вважає, що пенсійним органом правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу.

05.01.2023 на адресу суду і від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву. Свої заперечення відповідач 2 мотивує тим, що на підставі заяви позивача про призначення пенсії за віком та наданих документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області 08.09.2022 винесено рішення № 11 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. При цьому, відповідач 2 фактично повторив визначені у оскаржуваному рішенні підстави, за яких позивачу було відмовлено у призначені пенсії за вислугу років. З огляду на викладене відповідач 2 вважає, що органи пенсійного фонду у спірній ситуації діяли правомірно та жодних порушень прав та інтересів позивача не допускали.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 01.09.2022 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон - № 1058-IV).

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ у Волинський області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів ГУ ПФУ у Волинський області прийняло рішення № 11 від 08.09.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу передбаченого ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788)

Мотивами прийняття даного рішення слугувало те, що згідно наданих документів спеціальний стаж позивача становить 4 роки 9 днів. При цьому зазначено, що до спеціального стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно довідки №3 від 31.08.2022, оскільки довідка видана на бланку відділу культури, що не належить по закладів освіти. Відповідно до даного рішення страховий стаж позивача складає 37 років 4 місяці та 09 дні.

Вважаючи, що пенсійний орган безпідставно дійшов висновку про не зарахування вказаного періоду її трудової діяльності до спеціального стажу та, у зв`язку з цим, протиправно відмовив їй у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту порушених, на її думку, прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2-1 Прикінцевих положень Закону 1058-IV визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотримання умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (тут і далі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років. З 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців. З 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Згідно Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік № 909), зокрема, в загально освітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної, навчально-виробничої частини або з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги, практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інші форми гурткової роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади директора позашкільного навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належить до категорії педагогічних працівників.

Водночас Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області обґрунтовуючи правомірність відмови у призначення позивачу пенсії за вислугу років посилалось на те, що посада викладача дитячої музичної школи, який працює у позашкільному навчальному закладі, Переліком №909 не передбачена.

Надаючи оцінку таким аргументам відповідача 1, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України від 05.09.2017 N 2145-VIII "Про освіту" (далі - Закон N 2145-VIII) позашкільна освіта, разом із повною загальною середньою, професійно-технічною, вищою та іншими освітами, є невід`ємним складником системи освіти та становить структуру освіти в Україні.

Відповідно до частини 7 статті 14 Закону № 2145-VIII порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

За приписами статті 1 Закону України від 22.06.2000 № 1841-III "Про позашкільну освіту" (далі - Закон № 1841-III) система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає, зокрема, державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти.

Згідно зі статтею 4 Закону № 1841-III позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Відповідно до статті 12 Закону України № 1841-III та пункту 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 № 433 до позашкільних навчальних закладів відносяться зокрема, мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо.

Статтею 21 Закону України № 1841-III передбачено право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Дійсно, Переліком № 909 не передбачена посада викладача позашкільного навчального закладу, однак суд зауважує, що згідно з пунктом 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону N 1841-III до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Також суд враховує, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 (справа № 876/5312/17, провадження № 11-860апп18) відступила від позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 25.05.2016 у справі N 419/794/15-а щодо відсутності у викладачів музичних шкіл, які відносяться до закладів позашкільної освіти, права на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років.

Отже Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 дійшла правового висновку, що викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

Подібну правову позицію було висловлено також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі № 233/4308/17. Аналогічний висновок викладений також і у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 756/9879/16-а.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що викладач музичної школи, заступник директора та директор в дитячій музичній школі, є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Окрім того, щодо тверджень відповідача про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2022 №1436 внесено зміни до Переліку №909, зокрема до розділу 2 Освіта згідно якого, право на пенсію працівникам освіти визначається лише відповідно до Переліку №909, затвердженого цією постановою, то суд не бере їх до уваги, а також не надає їм оцінки, оскільки позивач звернулась до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років 01.09.2022, до прийняття вказаної постанови на яку посилається відповідач. Відтак враховуючи те, що відповідно до ст. 58 Конституції України закон не має зворотної дії в часі, дана постанова не може мати правових наслідків для позивача.

Згідно з положеннями статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

При цьому пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці мають бути вказані періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, додаткові підтверджуючі довідки необхідно надавати у разі відсутності в трудовій книжці відповідних записів.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а та інших.

Так, записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 11.02.1985 підтверджено, що позивач з 01.09.1989 по 22.01.1993 працювала на посаді викладача по класу фортепіано і концертмейстером в дитячій музичній школі №10 м. Чирчіка; з 01.09.1993 по 31.08.2022 працювала на посаді викладача по класу спеціального фортепіано у Козятинській дитячій музичній школі. При цьому в межах цього період часу роботи в Козятинській дитячій музичній школі ОСОБА_1 з 08.10.2001 по 31.08.2010 займала посаду заступника директора з навчальної роботи, а з 01.09.2010 по 31.08.2022 - посаду директора Козятинської дитячої музичної школи.

При цьому, як встановлено судом, вказані записи не містять виправлень, описок, підчищень, а тому є належними та допустими доказами які підтверджують період її роботи.

Окрім того, на підтвердження спірного періоду роботи позивач додатково надала довідку відділу культури Козятинської міської ради №99 від 31.08.2022 в якій міститься інформація про те, що ОСОБА_2 дійсно безперервно працює на посаді директора Козятинської ДМШ з 01.09.2010 .

Також, як вбачається зі змісту довідки №3 від 31.08.2022, виданої Козятинською дитячою музичною школу, ОСОБА_1 дійсно безперервно працює викладачем по класу фортепіано з 01.09.1993 (наказ № 39 п.1 по Козятинській ДМШ від 01.09.1993) і по теперішній час в Козятинській дитячій музичній школі. З 08.10.2001 призначена на посаду заступника директора з навчальної роботи (наказ № 157 по Козятинській ДМШ від 08.10.2001). 3 01.09.2010 переведена на посаду директора Козятинської ДМШ (наказ № 15- К по відділу культури та туризму Козятинської міської ради від 31.09.2010).

Що ж до тверджень відповідачів про те, що спірні періоди роботи позивача не були зараховані до спеціального стажу з тих причин, що музичні школи, де працювала позивач, належать до закладів культури, то такі є безпідставними, оскільки згідно з приміткою 2 до Переліку № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Окремо суд зазначає, що така підстава для не зарахування спеціального стажу є суто формальною, оскільки відповідачами не надано підтверджуючих доказів в обґрунтування того, що музичні школи де працювала позивач не відносяться до освітніх закладів (позашкільних навчальних закладів). Тому, відмовляючи у зарахуванні до спеціального стажу позивача спірного періоду суб`єкти владних повноважень діяли необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Прийняте рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 11 від 08.09.2022, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, є протиправним та підлягає скасуванню.

Що ж до способу захисту порушеного права, то суд враховує, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано не стільки із протиправними діями ГУ ПФУ у Волинській області, як безпосередньо із фактом прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії. А тому, на переконання суду, саме скасування даного рішення № 11 від 08.09.2022 (а не визнання протиправними дій відповідача), і є належним способом захисту порушеного права. Відтак в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково у обраний судом спосіб.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч. 2 ст. 245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У пункті 145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У рішенні від 16.09.2015 у справі N 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд враховує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058- IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до п. 16 Прикінцевих положень Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 03.10.2017 № 2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Пунктом "е" статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами України № 213-VІІІ від 02.03.2015, № 911-VІІІ від 24.12.2015 було передбачено право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років працівникам освіти за наявності спеціального стажу: 25 років на 01.04.2015; 25 років 6 місяців - на 01.01.2016; 26 років 6 місяців станом на 10.10.2017.

В діючій редакції згаданої норми таке право набувається, зокрема, після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 25.05.2022 виповнилося 55 років.

Так, в рішенні № 11 від 08.09.2022 органом Пенсійного фонду України було підтверджено спеціальний стаж позивача 4 роки 9 днів. При цьому, в межах розгляду даної справи судом підтверджено право позивача на зарахування до спеціального стажу періоду її роботи на посаді викладача музичної школи з 01.09.1989 по 22.01.1993 та з 01.09.1993 по 31.08.2022, що в своїй сукупності переважає необхідний мінімум для призначення пенсії в 29 років (в 26 років 6 місяців станом на 10.10.2017), та є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, оскільки заява про призначення пенсії подана позивачем 01.09.2022, тому суд вважає обґрунтованим твердження позивача про можливість призначення пенсії саме з цієї дати - 01.09.2022.

Відносно органу Пенсійного фонду України, на який слід покласти обов`язок в призначенні пенсії, то суд враховує, що звернення позивача із заявою про призначення пенсію відбулось до ГУ ПФУ у Вінницькій області. Тому, хоч і повноваження щодо розгляду поданих позивачем матеріалів були делеговані ГУ ПФУ у Волинській області для прийняття відповідного рішення, проте обов`язок із, власне, призначення та виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем звернення позивача із заявою, де позивач перебуватиме на обліку, тобто у ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного суд вважає, що для ефективного відновлення порушених прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди її трудової діяльності з 01.09.1989 по 22.01.1993, з 01.09.1993 по 31.08.2022 та призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.09.2022.

Окремо суд зазначає, що в даному випадку зарахуванню підлягає загальний період роботи позивача з 01.09.1993 по 31.08.2022 на посадах як викладача, так і заступника директора та директора Козятинської дитячої музичної школи, щоб уникнути подвійного зарахування окремих періодів до спеціального стажу на вказаних посадах.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірних рішень та дій суб`єкта владних повноважень і спір по суті вирішено в користь позивача, тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується виключно зі способом захисту порушених прав.

Таким чином сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 992,40 грн. належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань обох відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 11 від 08.09.2022 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоди її трудової діяльності з 01.09.1989 по 22.01.1993, з 01.09.1993 по 31.08.2022 та призначити ОСОБА_1 з 01.09.2022 пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30.01.23.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська область, 43026, );

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович