Справа № 400/4330/22
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 р. Справа № 400/4330/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, 2. Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, вул. Хмельницьке шосе,7, м. Вінниця, 21100,
про:визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального страхового стажу, що дає мені право на отримання пенсії за віком, періодів роботи з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року на посаді закройщика головних уборів, з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року водієм у Межотраслевому центрі «Соцекосистема» на дільниці «Мотор», з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року Малому підприємстві «Орбита» транспортної дільниці «Старт», період зайняття підприємницькою діяльністю з 27.09.1991 року по 01.04.1997 року на загальній системі оподаткування, період навчання у Миколаївському кооперативному технікумі на денному відділенні з 01.09.1978 року по 01.03.1983 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області зарахувати до загального трудового стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року закройщиком головних уборів, з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року у Міжотраслевому центрі «Соцекосистема» на дільниці «Мотор» водієм, з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року на Малому підприємстві «Орбита» транспортної дільниці «Старт», період зайняття підприємницькою діяльністю з 27.09.1991 року по 01.04.1997 року на загальній системі оподаткування, період навчання у Миколаївському кооперативному технікумі на денному відділенні з 01.09.1978 року по 01.03.1983 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту звернення з заявою про призначення пенсії з 26.05.2022 року.

Ухвалою від 04.10.2022 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін у судове засідання).

Ухвалою від 16.11.2022 року суд залучив в якості відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ у Вінницькій області).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ГУ ПФУ в Миколаївській області протиправно відмовило йому у зарахуванні до загального стажу періоди роботи з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року, з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року, з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року, період зайняття підприємницькою діяльністю з 27.09.1991 року по 01.04.1997 року на загальній системі оподаткування та період навчання у Миколаївському кооперативному технікумі на денному відділенні з 01.09.1978 року по 01.03.1983 року, що призвело до відмови у призначенні пенсії.

Відповідач 1 надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсії громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішень з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку). Суд, перевіряючи рішення, дію або бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип поділу влади.

Таким чином, прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Відповідач 2 надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що для зарахування до страхового стажу позивача зазначених ним періодів необхідним є надання уточнюючих довідок, що видані на підставі первинних документів підприємства, де працював позивач, та довідки про реєстрацію позивача як суб`єкта підприємницької діяльності. Загалом страховий стаж позивача склав 15 років 6 місяців 6 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком.

Виходячи із зазначеного, ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято правомірне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

26.05.2022 року позивач звернувся із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком до ГУ ПФУ в Миколаївській області, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок 22-1), після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії.

Заява позивача від 26.05.2022 року відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась ГУ ПФУ у Вінницькій області, яким 02.06.2022 року винесено рішення № 86 про відмову в призначенні позивачу пенсії.

Підстава відмови: наявність страхового стажу 15 років 06 місяців 06 днів при необхідних 19 роках.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи:

- з 01.09.1978 року по 01.03.1983 року оскільки у період навчання позивач проходив військову службу, що суперечить факту навчання за денною формою;

- з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року оскільки запис про звільнення не завірено печаткою підприємства;

- з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року оскільки накази про прийняття та звільнення внесені чорнилами іншого кольору, що свідчить про можливі дописи;

- з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року оскільки різниця між датою звільнення (31.03.1991 року) та датою наказу про звільнення (14.01.1992 року) перевищує допустиму межу;

- з 27.09.1991 року по 01.04.1997 рік оскільки позивачем не було підтверджено час здійснення підприємницької діяльності відповідно до законодавства.

Не погоджуючись з відмовою у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року від 19 до 29 років.

Станом на момент звернення до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії, вік позивача становив 62 роки 11 місяців 19 днів.

Страховий стаж позивача, врахований ГУ ПФУ у Вінницькій області, склав 15 років 06 місяців 06 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.

Щодо вимог про врахування до страхового стажу періодів з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року, з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року та з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993 року (далі Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 20 Порядку № 637, у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників.

Надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 235/1112/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи позивачу у врахуванні зазначеного стажу, ГУ ПФУ у Вінницькій області виходило з наступного: запис про звільнення не завірено печаткою підприємства; накази про прийняття та звільнення внесені чорнилами іншого кольору, що свідчить про можливі дописи; різниця між датою звільнення (31.03.1991 року) та датою наказу про звільнення (14.01.1992 року) перевищує допустиму межу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року № 301 (далі Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.

Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.

Отже, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року, з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року та з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року.

Щодо вимог про врахування до страхового стажу періоду з 27.09.1991 року по 01.04.1997 року, суд зазначає наступне:

Згідно абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У відповідності до п. 4 Порядку № 637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Також, згідно п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

Суд також враховує, що згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.10.2018 року у справі № 643/20104/15-а, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, доказами, якими позивач може підтвердити свій стаж за період здійснення підприємницької діяльності та перебування на загальній системі оподаткування з 27.09.1991 року по 01.04.1997 року є: довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; свідоцтво про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян; довідка про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування; індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Позивачем із заявою про призначення пенсії як доказ здійснення підприємницької діяльності подано лист Головного управління ДПС у Миколаївській області від 16.05.2022 року № 113/А/1429-50-05-02 щодо надання інформації про систему оподаткування ФОП ОСОБА_1 .

Зазначене не є належним доказом підтвердження стажу за період здійснення підприємницької діяльності, а отже у даній частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про врахування до страхового стажу періоду з 01.09.1978 року по 01.03.1983 року, суд зазначає наступне:

Згідно записів у трудовій книжці та довідки Миколаївського фахового коледжу бізнесу і права Вищого навчального закладу Укоопспілки «Полтавський університет економіки і торгівлі» від 24.06.2022 року № 21, позивач навчався у Миколаївському кооперативному технікумі на денному відділенні з 01.09.1978 року, з 30.10.1978 року був відрахований у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії, проходив службу з 09.10.1978 року по 20.11.1980 року, поновлений після армії в числі студентів з 26.11.1980 року, відрахований із числа студентів у зв`язку із закінченням технікуму 01.03.1983 року.

Згідно п. «в», «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788, до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Таким чином, позивач має право на врахування до страхового стажу його роботи періодів навчання та проходження військової служби в армії.

При цьому, позиція відповідача 2 щодо неможливості врахування до загального страхового стажу позивача вказаного періоду через те, що час навчання перетинається з часом проходження військової служби, не містить жодного нормативно-правового обґрунтування та прямо суперечить наведеним вище нормам законодавства.

Враховуючи викладене, рішення про відмову в призначенні пенсіє підлягає скасуванню, а періоди роботи з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року, з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року та з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року, період служби у лавах Радянської Армії з 09.10.1978 року по 20.11.1980 року та періоди навчання у Миколаївському кооперативному технікумі з 01.09.1978 року по 08.10.1978 року, з 26.11.1980 року по 01.03.1983 року зарахуванню до страхового стажу.

Щодо вимог зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає наступне:

Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 1 р. 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року № 361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.

Визнаючи протиправним та скасовуючи рішення № 86 від 02.06.2022 року, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком, суд, з метою захисту порушеного права позивача, зобов`язує відповідача зарахувати до пільгового стажу незарахований період роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Одночасно з цим, оскільки до компетенції суду не належить здійснення перерахунку пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань, суд з метою ефективного та повного захисту прав позивача, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 26.05.2022 року з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що рішення про відмову в призначенні пенсії, яким позивачу також відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів, винесено ГУ ПФУ у Вінницькій області, судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 86 від 02.06.2022 року про відмову у призначенні пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) період служби у лавах Радянської Армії з 09.10.1978 року по 20.11.1980 року, періоди навчання у Миколаївському кооперативному технікумі з 01.09.1978 року по 08.10.1978 року, з 26.11.1980 року по 01.03.1983 року та періоди роботи з 01.02.1988 року по 29.03.1988 року, з 25.04.1990 року по 28.10.1990 року, з 29.10.1990 року по 31.03.1991 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 26.05.2022 року з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.01.2023 року.

Суддя О.В. Малих