Справа № 420/8564/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 р. Категорія 112010200м.ОдесаСправа № 420/8564/20
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії, -

встановиВ:

У провадженні Одеського окружного суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії.

Рішенням суду від 02.12.2020 року адміністративний позов задоволено, а саме: - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.08.2020 року № 26 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно із заявою від 04.08.2020 року; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років згідно з довідкою прокуратури Миколаївської області від 14.05.2020 року № 18-206 вих.20, з урахуванням фактично виплачених сум, у правовідносинах, що виникли після дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р/2019, тобто з 14 грудня 2019 року, без обмеження її максимального розміру; - стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 11.01.2021 року.

Представник позивача, в порядку ст. 383 КАС України, подав до суду заяву, в якій позивач просив: - визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.01.2021року № 26 та його дії в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії із 80% від заробітної плати до 60% заробітної плати прокурора, який працює на відповідній посаді, під час її перерахунку ОСОБА_1 з 14.12.2019 року, вчинені як суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року у справі № 420/8564/20; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 14.12.2019 року, проведеного на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року по справі № 420/8564/20, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% від заробітної плати прокурора, який працює на відповідній посаді згідно з довідкою прокуратури Миколаївської області від 15.04.2020 року №18-206вих.20, з урахуванням фактично виплачених сум, обґрунтовуючи тим, що у зв`язку з тим, що на думку стягувача ОСОБА_1 , боржник не виконав рішення суду навіть в частині здійснення перерахунку пенсії (так як такий перерахунок було здійснено боржником, виходячи з суми заробітної плати 38 714, 66 грн. та відсоткового значення 60% від даної суми) на адресу виконавця стягувачем було направлено заяву щодо вжиття заходів для належного виконання рішення суду в частині перерахунку та зобов`язання боржника провести новий перерахунок на виконання рішення суду від 02.12.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року заяву повернуто заявнику у зв`язку з пропуском строку.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з наступних підстав:

У провадженні Одеського окружного суду перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії.

Рішенням суду від 02.12.2020 року адміністративний позов задоволено, а саме: - визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 05.08.2020 року № 26 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно із заявою від 04.08.2020 року; - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років згідно з довідкою прокуратури Миколаївської області від 14.05.2020 року № 18-206 вих.20, з урахуванням фактично виплачених сум, у правовідносинах, що виникли після дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 року № 7-р/2019, тобто з 14 грудня 2019 року, без обмеження її максимального розміру; - стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Ухвалою суду від 24.03.2021 року виправлено описку в рішенні суду від 02.12.2020 в частині дати видачі довідки: 15.04.2020 замість невірного 14.05.2020.

Одеським окружним адміністративним судом 16.02.2021 року позивачу видано виконавчі листи по справі № 420/8564/20 щодо: - стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок); - зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років згідно з довідкою прокуратури Миколаївської області від 14.05.2020 року №18-206 вих.20, з урахуванням фактично виплачених сум, у правовідносинах, що виникли після дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 №7-р/2019, тобто з 14 грудня 2019 року, без обмеження її максимального розміру.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року заяву представника ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у 60-денний строк з моменту отримання копії ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення від 02.12.2020 року по справі № 420/8564/20 щодо виплати позивачу перерахованої з 14.12.2019 року пенсії.

Ухвалою суду від 04.05.2022 року прийнято звіт про виконання рішення суду від 02.12.2020 року.

З наданого до суду звіту про виконання судового рішення вбачається, що Головним управлінням ПФУ в Одеській області частково виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року по справі № 420/8564/20, а саме здійснено перерахунок пенсії позивача з 14.12.2019 року на підставі довідки прокуратури Миколаївської області від 15.04.2020 року № 18-20вих.20 без обмеження її максимального розміру.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 80% до 60% заробітної плати прокурора та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії із 80% від заробітної плати до 60% заробітної плати прокурора, який працює на відповідній посаді, під час її перерахунку з 14.12.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 14.12.2019 року, проведеного на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року по справі № 420/8564/20, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% від заробітної плати прокурора, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум. Зобов`язано Пенсійний фонд України у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» забезпечити повне та своєчасне фінансування виплати перерахованої з 14.12.2019 року пенсії ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 по справі № 420/10179/21 - скасовано. Прийнято нову постанову, якою провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 80% до 60% заробітної плати прокурора та зобов`язання вчинити певні дії - закрито.

Отже, позивач скористався своїм правом щодо вирішення питання в новому провадженні, однак, апеляційним судом по справі № 420/10179/21 - провадження було закрито, та зазначено, що позивач повинен звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України.

Згідно із ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, у Рішенні у справі Белле проти Франції від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Також, слід зазначити, що строк звернення до суду - це період часу, в межах якого особа може звернутися до адміністративного суду з позовною вимогою про захист своїх прав, свобод та інтересів.

Дотримання строку звернення до суду є однією із умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судових захист. Це право випливає із Конституції України.

Другою передумовою забезпечення доступу до суду є нормативне закріплення й реальне дотримання принципу рівності перед законом та судом. Це означає, що не повинно бути жодних обмежень, за будь-якими ознаками, у разі звернення до суду. Обмеження можливе тільки у випадку відсутності в особи процесуальної правоздатності й дієздатності.

Аналіз практики Європейського суду дає можливість наступним чином охарактеризувати право на доступ до правосуддя.

Будь-яка особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, обмеження цього права, які можуть бути запроваджені державою, не повинні позбавляти особу взагалі права на захист, тобто в неї завжди має залишатися можливість скористатися альтернативними формами захисту. Крім того, такі обмеження повинні мати правомірну мету, а також необхідно зберігати пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою.

Особа має не лише право порушити провадження у справі, але й право отримати «вирішення» спору судом, тобто, розгляд справи повинен завжди закінчуватися судовим рішенням.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду.

У судовій практиці ЄСПЛ (надалі - Європейський Суд), неодноразово повторював, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.

При вирішенні справи Голдер проти Сполученого Королівства Європейський суд зазначив: «...На думку Суду, було би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції містив детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищав би в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду» (§35 of Judgment of the European Court of Human Rights: Golder v. The United Kingdom, 21 February 1975, Published in A18).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського Суду «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), № 58112/00, п. 45, 10 липня 2003 року; «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ, та «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), № 69315/01, п. 43, 10 лютого 2005 року).

Окрім того, рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000 року, абз. 59) наведене висновок про те, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, необґрунтована відмова в можливості доступу до суду та розгляду справи, враховуючи, що національне законодавство передбачає таку процедуру, розглядається Європейським Судом як фактична перепона у доступі до суду.

Відповідно до ч. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, «Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, повернення заяви позивача унеможливило доступ останнього до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

За статтею 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заяву, зазначену в частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду

Указана стаття (383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404- VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Слід зазначити, що позивач вчинив всі можливі дії для примусового виконання рішення суду від 02.12.2020 р., в тому числі щодо здійснення правильного перерахунку пенсії з раніше визначеним при призначенні пенсії відсотком - 80%. Постанова державного виконавця від 26.11.2021 р. щодо здійснення правильного перерахунку пенсії з використанням відсоткового значення - 80% від зарплати прокурора, вказаної в довідці від 15.04.2020р. не виконана та вказана постанова була винесена у зв`язку з поданням виконавцю позивачем заяви про це від 05.11.2021р.

При визначенні строку звернення позивача з даною заявою, слід зазначити, що цей строк не можна обраховувати, виходячи з обізнаності позивача про порушення своїх прав з дати отримання грошових коштів при здійсненні перерахунку відповідачем 05.01.2021 р. Про такий перерахунок позивач дізнався з відповіді відповідача від 11.03.2021 р., оскільки станом на вказані календарні дати виконавчий лист по справі № 420/8564/20, виданий 16.02.2021, ще не перебував на примусовому виконанні, а виконавче провадження не було відкрите (відкрито з 19.10.2021), а позивачу на той час за будь-яких обставин не могло бути відомо про те, що відповідачем не буде виконано в повному обсязі судове рішення, навіть за наявності відповідного виконавчого провадження та постанови виконавця від 26.11.2021р. Фактично, отримавши грошові кошти, у неповному обсязі, та інформацію про здійснений перерахунок, позивач дізнався про факт ухилення відповідача від виконання рішення суду від 02.12.2020 р. в добровільному порядку, а не про порушення свого права в частині примусового виконання рішення суду, в тому числі в частині правильного перерахунку його пенсії.

При цьому лише 04.05.2022 р. судом першої інстанції було прийнято звіт відповідача про виконання рішення від 02.12.2021 р.

Крім того, при вирішенні питання про строк звернення до суду та його поновлення для позивача, слід врахувати, що з 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан Указом Президента України № 64/2022, який в подальшому було продовжено до 25-го квітня 2022 р. та до 25-го травня 2022 року. На сьогоднішній день воєнний стан не припинено і не скасовано.

Запровадження воєнного стану та обставини, пов`язані з військовою агресією російської федерації, веденням бойових дій на території Вознесенського району, м. Вознесенська, м. Миколаєва та Миколаївської області, бомбардуванням міста Миколаєва та міста Вознесенська, де проживають позивач та представник позивача адвокат Вуїв О.В., наявність щоденних повітряних тривог, які оголошуються також і вночі на території м. Вознесенська, м. Миколаєва та Вознесенського району Миколаївської області через наявність ракетних загроз, унеможливили подання заяви в строки, передбачені законодавством, оскільки фактично діяльність представника позивача адвоката Вуїв О.В. була призупинена через неможливість надання правової допомоги клієнтам в таких умовах та наявності постійної загрози як для адвоката, так і для клієнтів.

Апелянт зазначає, що не могла здійснювати представництво позивача шляхом складання даної заяви, так як за місцем її роботи (м. Вознесенськ, вул. Соборності, 33, офіс 362) в будівлі відсутнє облаштоване бомбосховище, тому наявна загроза життю та здоров`ю в разі перебування в ньому під час оголошення повітряних тривог через ракетні загрози (що підтверджується відповідним листом-повідомленням завідуючого господарством ТОВ «КУЛАТ», яке є власником будівлі та орендодавцем приміщення, де працює адвокат). До того ж через пошкодження комунікації в місті тимчасово припинялося електропостачання та через пошкодження кабелю був відсутній тимчасово інтернет-зв`язок, були наявні перебої з мобільним зв`язком, роботою відділень Укрпошти.

Тому, розташування м. Вознесенська та міста Миколаєва у безпосередній близькості з лінією фронту, постійні їх обстріли російськими окупаційними військами, близькість розташування будівлі, де знаходиться офіс адвоката Вуїв О.В., до об`єктів критичної інфраструктури міста з високою ймовірністю ураження в умовах воєнного стану, та підвищена небезпека через постійне оголошення повітряних тривог через ракетну небезпеку (що відслідковується у відповідному застосунку та телеграмканалах місцевої влади), унеможливлює дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. До того ж небезпека підвищується з врахуванням того, що м. Вознесенськ розташоване в 30-ти кілометровій зоні від Южноукраїнської АЕС, яка може в будь-який момент зазнати ракетного удару з боку військ рф.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Місто Вознесенськ (Вознесенська міська територіальна громада), де проживає адвокат ОСОБА_2 , та м. Миколаїв, де проживає позивач, включені до переліку населених пунктів, де проводяться активні бойові дії, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції.

Тобто, вказані обставини унеможливили подання в строк заяви в порядку ст. 383 КАС України.

Крім того, слід зазначити, що 02.03.2022 року Рада Суддів України прийняла та опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, якими передбачено зокрема, що процесуальні строки продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.

Також, 04.03.2022 року видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи, в якому зазначалося про необхідність враховувати, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Згідно з повідомленням Верховного Суду, розміщеним на його сторінці у фейсбуці 04 березня 2022 року «Особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан» - запровадження воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи вище викладене, а також те апеляційним судом по справі № 420/10179/21 - провадження було закрито, та зазначено, що позивач повинен звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті Ухвали від 30 листопада 2022 року було неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана Ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі № 420/8564/20, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.