Справа № 380/14984/22
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради треті особи Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, КП "Адміністративно-технічне управління" про визнання незаконним і скасування рішення ,-

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради (далі - відповідач), третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради (далі третя особа 1), КП "Адміністративно-технічне управління" (далі - третя особа 2) у якому просить: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 №1199 Про демонтаж тимчасових споруд в Шевченківському районі в частині пункту 1 щодо демонтажу належної ОСОБА_1 тимчасової споруди площею 29 кв.м. на АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28.10.2022 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач надіслав до суду заяву на усунення недоліків, у якій зазначив, що оскаржуване рішення порушує його права як фізичної особи-підприємця.

Ухвалою від 18.11.2022 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін та зобов`язано виконавчий комітет Львівської міської ради разом із відзивом на позовну заяву надати до суду документи, за результатами розгляду яких було прийнято спірне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.12.2021 виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення № 1199 Про демонтаж тимчасових споруд в Шевченківському районі. Згідно з цим рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради передбачено демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду на АДРЕСА_2 , площею 29 кв.м. Демонтувати цю споруду доручено комунальному підприємству Адміністративно-технічне управління спільно Шевченківською районною адміністрацією. Крім того, згідно із цим рішенням, Шевченківській районній адміністрації доручено довести це рішення до відома позивача протягом 14 календарних днів, забезпечити супровід і сприяння у проведенні демонтажу, та відновити благоустрій території після демонтажу тимчасових споруд з подальшим відшкодуванням вартості відновлюваних робіт за рахунок власників тимчасових споруд. Стверджує, що виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення, яке ухвалене всупереч чинному законодавству та порушує його права та охоронювані законом інтереси, а саме: МАФ, що належить позивачу, не можна вважати самовільно встановленим, оскільки його було встановлено на підставі дозвільних документів Львівської міської ради та її виконавчих органів. Крім того зазначає про відсутність у відповідача повноважень приймати рішення про демонтаж МАФ, оскільки таке рішення має бути прийняте судом.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, не скористався своїм правом подання відзиву у справі та не повідомив суду причини невиконання ухвали про витребування документів.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 розпочав використовувати для здійснення господарської діяльності тимчасову споруду (МАФ - мала архітектурна форма) за адресою: АДРЕСА_1 у 2004 році на підставі ухвали Львівської міської ради від 24.06.2004 року № 1521 Про надання в короткострокову оренду земельних ділянок для використання та обслуговування малих архітектурних форм у м. Львові.

У подальшому позивачем оформлені паспорти прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 строком дії до 15.12.2013 № 122, 30.12.2016 № Ш - 269, 31.12.2019 № ТС 2019 0581 61.

26 грудня 2019 року Львівська міська рада прийняла ухвалу № 6107 Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова", якою затверджена Комплексна схема розміщення тимчасових споруд дія здійснення підприємницької діяльності, розміщеними на території м. Львова. Комплексною схемою затверджено перелік тимчасових споруд (МАФ), яким дозволено здійснення підприємницької діяльності на території м. Львова. МАФ, що належав позивачу, не був включений до цієї Комплексної схеми.

Разом із тим пунктом 6 вищевказаної ухвали ради передбачено право суб`єктів підприємницької діяльності, тимчасові споруди яких не увійшли до Комплексної схеми, до 1 лютого 2020 року подати звернення з обґрунтуванням необхідності додаткового включення їх до Комплексної схеми, на розгляд робочої групи, створеної розпорядженням Львівського міського голови від 20.11.2019 року № 611.

28 січня 2020 року позивач подав звернення до голови вказаної робочої групи з обґрунтуванням необхідності включення МАФ, що належить позивачу, за адресою: АДРЕСА_1 до Комплексної схеми.

Не отримавши відповіді на своє звернення, позивач 11 лютого 2022 року повторно звернувся до голови робочої групи щодо розгляду питання про включення МАФ, що належить позивачу, до Комплексної схеми.

9 червня 2022 року позивач отримав відповідь на свої звернення, з якої слідує: «… Відповідно до протоколу № 9 засідання робочої групи, утвореної розпорядженням Львівського міського голови від 20.11.2019 № 611 «Про утворення робочої групи для врегулювання ситуації, яка склалася із тимчасовими спорудами для здійснення підприємницької діяльності, розміщеними на території м. Львова», яке відбулося 02.12.2021, у зв`язку із неприйняттям рішення шляхом голосування суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1 відмовлено у включенні його тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою міської ради від 26.12.2019 № 6107. На підставі вищезгаданого протоколу № 9 засідання робочої групи було виготовлено та прийнято рішення виконавчого комітету від 24.12.2021 № 1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі», яким передбачено демонтаж тимчасової споруди фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 29 кв. м…».

Не погодившись із рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 № 1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі», в частині демонтажу ФАП за адресою: АДРЕСА_1 , позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року

№ 2807-IV (далі також - Закон №2807-IV, в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (стаття 5 Закону № 2807-IV).

Підпунктом 7 пункту "а" частини 1 статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону № 2807-IV до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Частина 3 статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року № 3038-VI передбачає, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Відповідно до статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Із аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що порядок та реалізація повноважень суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкта, що підлягає демонтажу.

Орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою.

Якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Законом «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI, за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №465/249/15-а.

Відповідно до частини 2 статті 28 Закону №3038-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Із наданих позивачем документів слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 розміщена тимчасова споруда, що належить позивачу.

Зазначена обставина не заперечується позивачем і у позові.

Згідно зі статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Сам факт використання тимчасової споруди значний проміжок часу без відповідних дозвільних документів не легітимізує таке користування та не може бути підставою для унеможливлення ініціювання процедури її знесення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №910/810/18.

Позивач не надав суду жодного доказу наявності у нього на праві власності або на умовах тимчасового користування земельної ділянки для розміщення МАФ за адресою: АДРЕСА_1 станом на час прийняття спірного рішення 24.12.2021.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, зареєстровано в Міністерстві

юстиції України 22 листопада 2011 р. за № 1330/20068 (далі Порядок № 244).

Згідно з пунктом 2.35. Порядку №244 документація щодо встановлення ТС, видана до набрання чинності цим Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії.

Відповідно до пункту 2.30 Порядку №244 передбачено, що у разі закінчення строку дії, анулювання паспорту прив`язки, самовільного встановлення тимчасових споруд, така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Аналогічні висновки викладені у постанові ВС від 03 грудня 2020 року у справі №161/13645/16-а.

Із наданих позивачем суду документів слідує, що паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 був дійсний до 31.12.2019.

Відтак починаючи із 01.01.2020 тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 вважається такою, що розміщена без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації.

Суд зауважує, що позивач не надав суду доказів оскарження (у тому числі у судовому порядку) бездіяльності відповідача щодо не оформлення відповідного паспорту прив`язки або зобов`язання останнього оформити такий документ.

Відтак суд констатує, що станом на 24.12.2021 тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 є такою, що розміщена без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, така в силу приписів законодавства вважається самочинно розміщеною тимчасовою спорудою

Із спірного рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі» слідує, що воно прийнято у тому числі на підставі ухвали Львівської міської ради від 21.04.2011 № 376 «Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади».

Зокрема підпункт 12.2.6. пункту 12.2 розділу 12 «Розміщення та утримання малих архітектурних форм» Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 № 376 передбачає, що самочинно встановлені МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Демонтаж, перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ здійснює особа, яка самочинно встановила МАФ, за власні кошти або відповідна районна адміністрація з подальшим відшкодуванням власниками витрат на демонтаж перевезення та зберігання самочинно збудованих МАФ їх власниками. Якщо у процесі демонтажу не звернулися зацікавлені особи і не надали документи, що засвідчують право власності на МАФ, то МАФ демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання і знаходиться там до прийняття остаточного рішення відповідно до законодавства України.

Відтак зважаючи на розміщення тимчасової споруди без відповідної, оформленої в установленому порядку дозвільної документації, така в силу приписів законодавства вважається самочинно розміщеною тимчасовою спорудою, яка підлягає демонтажу, а тому рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 24.12.2021 №1199 «Про демонтаж тимчасових споруд у Шевченківському районі» в частині демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 є правомірним.

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

За правилами ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Морська Г.М.