Справа № 400/2603/20
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 р. Справа № 400/2603/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
про:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.05.2020 р. № 1,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «С» № 1 від 06.05.2020 року.

Ухвалою від 08.07.2020 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в його кафе реалізація та зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку та/або з такими взагалі не здійснювалось. Крім того, пояснення інспекторів відповідача, які проводили перевірку є недопустимими доказами, оскільки вони є юридично зацікавленими особами у вирішені справи.

Таокж, з протоколу про вилучення речей від 16.04.2020 року не вбачається, де знаходяться вилучені пляшки (в якому торговому приміщенні або поза торговим приміщенням), знаходились вони на реалізації, були реалізовані та чи є на них марки акцизного податку. Більш того, згідно цього протоколу вилучались пляшки горілки, а в Акті перевірки йдеться про пляшку настійки Калган 0.5 л. В протоколі нічого не вказано, що на вилучених пляшках відсутні марки акцизного податку. Інших доказів в підтвердження факту реалізації та зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку, не існує.

Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що при проведенні фактичної перевірки встановлено факт реалізації 1 пляшки алкогольної настоянки власного виробництва по ціні 100,00 грн., розлиту у пляшку ємністю 0,5 л. без марки акцизного податку, без наявної у суб`єкта господарювання діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушено вимоги ст. 11 Закону № 481.

Отже, податкове повідомлення-рішення є законним та скасуванню не підлягає.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

16.04.2020 року, на підставі наказу від 15.04.2020 року №752 «Про проведення фактичної перевірки», посадовими особами ГУ ДПС здійснено фактичну перевірку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить суб`єкту господарювання ФОП ОСОБА_1 , з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пальним.

В ході перевірки встановлені наступні порушення:

- ст. 11 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі та раніше за текстом Закону № 481), а саме: реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка;

- ч. 20 ст. 15 Закону № 481, а саме: реалізація алкогольних напоїв без наявності дозвільних документів (ліцензії) на такий вид діяльності.

Результати перевірки зафіксовані в акті перевірки від 16.04.2020 року № 51/14- 29-32-01/ НОМЕР_1 (далі Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки ГУ ДПС 06.05.2020 року винесено податкове повідомлення-рішення № 1, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 34000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням ГУ ДПС, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Статтею 1 Закону № 481 визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Згідно ч. 20 ст. 15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 Закону № 481, імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Згідно абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17 000 гривень.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею, 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного j плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (далі Порядок № 790).

Пунктом 5 Порядку № 790 визначено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно- правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

В якості доказів факту реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного податку, то до Акту перевірки відповідачем додані копії пояснень інспекторів ГУ ДПС, протоколу про адміністративне правопорушення від 16.04.2020 року № 327386, протоколу про вилучення речей від 16.04.2020 року.

Суд зазначає, що пояснення інспекторів ОСОБА_2 та Хазової О.О., які проводили перевірку є недопустимими доказами, оскільки вони є юридично зацікавленими особами у вирішені справи.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі № 161/5372/17 надав тлумачення поняття «свідка» та вказав, що цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як -вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

Крім того, з протоколу про вилучення речей від 16.04.2020 року не вбачається, де знаходяться вилучені пляшки (в якому торговому приміщенні або поза торговим приміщенням), знаходились вони на реалізації, були реалізовані та чи є на них марки акцизного податку. Більш того, згідно цього протоколу вилучались пляшки горілки, а в Акті перевірки йдеться про пляшку настійки Калган 0.5 л. У протоколі не вказано, що на вилучених пляшках відсутні марки акцизного податку.

Інших доказів на підтвердження факту реалізації та зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку, а саме, акту опису товарів, які знаходились на реалізації у торговому приміщені, або фіскального чеку, в якому зафіксований факт покупки такого напою, відповідачем не надано.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 805/1879/17-а.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Разом з цим, представник позивача у позові просить присудити на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з ч. 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 03.07.2020 року № 70; детальний опис виконаних робіт (надання послуг) наданих адвокатом та як будуть надані (їх вартість) від 05.08.2020 року; акт здачі-прийняття наданих послуг № 1 від 05.08.2020 року; квитанцію № 27807522 від 05.08.2020 року на суму 2500,00 грн. та квитанцію № 27807795 від 05.08.2020 року на суму 2500,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

За таких обставин, суд вважає наявними підстави для задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області форми «С» № 1 від 06.05.2021 року.

3. Стягнути за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 26.01.2023 року.

Суддя О.В. Малих