Справа № 240/20145/22
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/20145/22

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця в розмірі 60% суми заробітної плати, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року, із урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №088-00/4592 від 02.12.2021 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №088-00/4592 від 02.12.2021 з 02 грудня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 30.07.2010 по 23.11.2017 отримувала пенсію призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», з 24.11.2017 позивач отримує пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що 02.12.2021 позивач звернулась до відповідача з заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та надала довідки про розрахунок стажу державного службовця №09-00/4594 від 02.12.2021 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №08-00/4592 від 02.12.2021. Проте, відповідач повідомленням від 12.12.2021 відмовив у здійсненні такого переходу. Рішення обґрунтоване тим, що Законом №889-VIII та Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2010 №622 деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб однією з умов призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 є вимога про те, що заявнику раніше не призначалась пенсія відповідно до даного Закону. Оскільки, позивачу вже призначалась пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач має право лише на поновлення даної виплати. Зазначає, що загальний страховий стаж позивача станом на 01 грудня 2021 року складає 42 роки 7 місяців 5 днів, стаж державної служби становить 28 років 01 місяць 13 днів, в тому числі стаж державної служби станом на 01 травня 2016 року становив 22 роки 06 місяців 13 днів. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 02.08.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

Копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 надійшли до суду 31.10.2022.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на позовну заяву надійшов до суду 03.11.2022. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та, за результатами розгляд такої заяви прийнято рішення від 09.12.2021 №57 про відмову у перерахунку пенсії. Про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом від 15.12.2021 №0600-0210-8/105747 Управління повідомило позивачу. До матеріалів справи не надано жодних доказів того, що саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії, а тому позов не підлягає задоволенню. Дії Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області є правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24 листопада 2022 року постановлено: "Залучити до розгляду справи №240/20145/22 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ). Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву".

Відзив Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області надійшов до суду 27.12.2022. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 24.11.2017 отримує пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У період з 30.07.2010 по 23.11.2017 отримувала пенсію призначену відповідно до Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-XII, що діяв на момент призначення пенсії позивачу. Пунктом 3 Порядку №622 передбачено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу" не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІ втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3273-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених в пунктах 10 і 12 цього розділу. За результатами розгляду вищевказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 57 від 09.12.2021 оскільки ОСОБА_1 раніше була призначена пенсія відповідно до Закону №3273-ХІІ з 30.07.2010, то вона має право поновити пенсію з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла відповідна заява, обчислену згідно закону в розмірах та за нормами чинними на момент призначення, тобто згідно довідок від 30.07.2010 №814/01-10 та №814-1/01-10. На перехід на інший вид пенсії за віком згідно ЗУ "Про державну службу" згідно довідок від 02.12.2021 №08-00/4592, №08-00/4593, №09-00/4594 право відсутнє.

Відповідь на відзив надійшла до суду 23.01.2023.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Із серпня 2010 року позивачу було призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" (а.с. 84).

Матеріалами пенсійного справи підтверджується та сторонами визнається, що з листопада 2017 року позивач отримує пенсію за віком, призначену згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Встановлено, що 02.12.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії: перехід на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" згідно довідок від 02.12.2021 №08-00/4592, №08-00/4593, №09-00/4594 (а.с. 35-36).

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 09.12.2021 №57 (а. с. 63) про відмову в перерахунку пенсії. В рішенні вказано: "Відділом перерахунків пенсій №2 управління пенсійного забезпечення Головного УПФУ в Запорізькій області розглянуто документи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надані разом з заявою №12683/5112 від 02.12.2021 для проведення перерахунку пенсії "Перехід на інший вид пенсії та віком згідно ЗУ "Про державну службу" та довідок під 02.12.2021 №08-00/4592. №08-00/4593, №09-00/4594",

З 1 травня 2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VІІ (далі - Закон №889-VІІ), яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до стані 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року (далі - Закон № 3723).

Порядок призначення таких пенсій затверджено постановою Кабінету Міністрів України, від 14,09.2016 року №622 Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" (далі - Постанова 622), яка застосовується починаючи з 1 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 втратив чинність Закон №3723, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Тобто перерахунки пенсії держслужбовцям не проводяться.

Враховуючи, то ОСОБА_1 раніше була призначена пенсія згідно ЗУ №3723 «Про державну службу» з 30.07.2010, то вона має право поновити пенсію з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла відповідна заява, обчислену згідно даного закону в розмірах та за нормами чинними на момент призначення, тобто згідно довідок від 30.07.2010 №814/01-10 та №814-1/01-10. На перехід, на інший вид пенсії - за віком згідно ЗУ «Про державну службу», згідно довідок від 02.12.2021 №08-00/4592, №08- 00/4593, №09-00/4594 право відсутнє". Прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в проведенні перерахунку пенсії. (а.с. 86).

Листом від 15.12.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернулась із заявою до Пенсійного фонду України, який листом від 29.03.2022 повідомив заявника про відсутність підстав для перерахунку пенсії.

Вважаючи рішення дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.9, ч.1 ст.10 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, з аналізу наведених вище правових норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Вимоги щодо страхового стажу визначені бланкетною диспозицією норми частини 1 статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, яка відсилає до абзацу першого частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (05.11.2021) досягла передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV" віку.

Відповідно до матеріалів пенсійної справи, станом на 01.05.2016 страховий стаж позивачки становить понад 38 років, стаж державної служби - 16 років 9 місяців 13 днів.

В матеріалах адміністративної справи міститься копія трудової книжки позивача, згідно записів у якій позивач станом на 01.05.2016 та по 01.12.2021 безперервно працювала на посадах, віднесених до державної служби.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що із серпня 2010 року по листопад 2017 року позивач отримувала пенсію за віком, призначену згідно Закону України "Про державну службу", а із листопада 2017 року до 02.12.2021 позивач отримувала пенсію за віком, призначену згідно Закону №1058.

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 02.12.2021 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Суд акцентує увагу саме на тому, що у заяві позивача від 02.12.2021 чітко вказано, що підставою для перерахунку пенсії є перехід на інший вид пенсії - згідно Закону України "Про державну службу".

Вказана обставина підтверджується, зокрема, і власноручно зробленим позивачем на заяві від 02.12.2021 записом, а саме: "Прошу перевести на пенсію за віком згідно ЗУ "Про державну службу" згідно наданих довідок від 02.12.2021 року ..." (а.с. 36).

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 вказав, що оскільки заявнику раніше була призначена пенсія згідно ЗУ №3723 «Про державну службу» з 30.07.2010, то вона має право поновити пенсію з 1 числа місяця, наступного за місяцем, у якому надійшла відповідна заява, обчислену згідно даного закону в розмірах та за нормами чинними на момент призначення, тобто згідно довідок від 30.07.2010 №814/01-10 та №814-1/01-10. На перехід на інший вид пенсії - за віком згідно ЗУ «Про державну службу» згідно довідок від 02.12.2021 №08-00/4592, №08- 00/4593, №09-00/4594 право відсутнє".

Отже, відповідачем заперечується право позивача на перехід з 02.12.2021 на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" з урахуванням довідок від 02.12.2021 з тих підстав, що позивачу вже призначалась пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.

Разом з тим, суд вважає, що право на пенсію одержують зазначені в пунктах 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII від 10.12.2015, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік і в жодному із зазначених вище Законів не міститься застереження, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом №3723-ХІІ від 19.12.1993 не призначалась.

При цьому, посилання відповідача на пункт 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622, який передбачає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ від 19.12.1993 у разі якщо до набрання чинності Законом №889-VIII від 10.12.2015 не призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-ХІІ від 19.12.1993, суд вважає необґрунтованим, оскільки Закон №889-VIII від 10.12.2015 не пов`язує нарахування пенсії за віком з отриманням раніше пенсії за Законом №3723-ХІІ від 19.12.1993. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

В силу частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Судом встановлено, що рішення №57 від 09.12.2021 взагалі не містить конкретної та зрозумілої підстави відмови позивачу у переведенні на отримання пенсії за іншим законом. Так, у спірному рішенні не зазначається, зокрема, про те, що позивач не має достатнього страхового або спеціального стажу роботи/служби, що б унеможливлювало вирішення питання. Також не зазначається про будь-які інші законні перешкоди для реалізації позивачем права вибору виду пенсії, яку він бажає отримувати.

З зазначеного випливає, що одержавши заяву позивача про переведення на пенсію за іншим законом, відповідач міг виходити лише з оцінки об`єктивних обставин, тобто відповідного права особи, яке вона має, або ж відсутності такого права (наприклад за відсутності необхідного стажу роботи на посадах державної служби станом на відповідний момент часу) Однак, як видно зі змісту рішення, відповідач не навів жодної належної або зрозумілої підстави для відмови, зважаючи на що рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на проаналізовані норми законодавства, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.12.2021 №57.

Щодо позовних вимог щодо: "зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця в розмірі 60% суми заробітної плати, відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16 грудня 1993 року, із урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №088-00/4592 від 02.12.2021 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) №088-00/4592 від 02.12.2021 з 02 грудня 2021 року", суд зазначає наступне.

Пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 за № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах при цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою КМУ від 14 вересня 2016 р. №622 (далі - Порядок №622), на який посилається відповідач у відзиві, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058-ІV, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом №889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII, мають, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV.

Суд звертає увагу, що Порядок №622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі пункту 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, а тому, має відповідати положенням вказаного закону та конкретизувати його положення.

При цьому підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.

Разом з тим, крім умов, визначених пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, Порядок №622 встановлює додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, а саме: якщо до набрання чинності Законом №889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону №3723-XII.

В той же час, ані Закон №3723-XII, ані Закон №889-VIII такої умови не містять.

Отже, твердження відповідача про те, що на час набрання чинності Законом №889-VІІІ позивачка вже отримувала пенсію відповідно до вимог Закону №3723-ХІІ, а тому, немає права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, є необґрунтованим.

Відповідач також зазначає, що чинним законодавством не передбачено проведення перерахунків пенсії державним службовцям, згідно додатково наданих довідок про заробітну плату.

Суд звертає увагу на те, що позивач зверталась із заявою про перехід на пенсію за іншим законом - Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 (іншим стосовно Закону України №1058-IV, за яким вона одержувала пенсію з 2017 року та на момент подачі заяви).

Окрім того, належними доказами підтверджується, що позивач включно до дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, тобто до 01.12.2021 працювала на посадах державної служби.

На момент звернення позивачки з заявою про переведення її на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ (02.12.2021), вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048.

Довідки від 02.12.2021, додані позивачем до заяви від 02.12.2021 містять інформацію щодо: складових заробітної плати позивача для призначення пенсії державного службовця; складових заробітної плати позивача для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

При цьому, у довідках зазначено, що на всі види оплати праці, включені в довідки, нараховані єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд вважає, що довідки про заробітну від 02.12.2021 №08-00/4592 та №08-00/4593, додані позивачем до заяви від 02.12.2021 повинні бути враховані при переведенні її на пенсію згідно Закону України "Про державну службу".

Суд відмічає, що у прохальній частини позову представником позивача допущено описки в номерах довідок.

Разом з тим, щодо розміру пенсії, з урахуванням величини 60% суми заробітної плати, суд відмічає, що спір в цій частини відсутній, оскільки переведення позивача на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" відповідачем ще не здійснено, а тому позовні вимоги в цій частині суд вважає передчасними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області і саме там обліковується її пенсійна справа.

Тож, ураховуючи те, що з останньою заявою про переведення на пенсію державного службовця позивачка зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, однак Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності було прийнято рішення, яким відмовив їй у такому переведенні і таку відмову визнано судом протиправною, а також беручи до уваги ту обставину, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Житомирській області і саме там обліковується її пенсійна справа, належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивачем у прохальній частині позову не заявлено вимогу щодо зобов`язання відповідача врахувати довідку №09-00/4594 від 02.12.2021 про розрахунок стажу державного службовця ОСОБА_1 ..

Підстав для виходу за межі позовних вимог щодо вказаної вище довідки, суд не вбачає.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 45 Закону № 1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Суд встановив, що вперше із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» до пенсійного органу позивачка звернулася 02 грудня 2021 року.

Отже, з поданням такої заяви позивач висловила своє бажання отримувати пенсію з віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Тому, ураховуючи вимоги Закону № 1058, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачка повинна бути переведена з 02 грудня 2022 року, тобто з дня подання заяви.

Оскільки суд встановив протиправність відмови у переведенні позивача на пенсію згідно Закону України "Про державну службу", з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивачки, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести позивача з 02.12.2021 (дати звернення з заявою) на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ та з урахуванням довідок Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області від 02.12.2021 №08-00/4592 та №08-00/4593, та здійснити нарахування й виплату з врахування виплачених сум.

Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6статті 134 КАС України).

Частиною 7статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з положенням статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та адвокатським бюро "Соломонюк та Партнери" укладено Договір про надання правової допомоги №2207 від 22.07.2022, відповідно до якого сторони обумовили, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов"язання з надання юридичної допомоги.

Відповідно до ордеру на надання правничої (правової) допомоги Серії АМ №1002687 від 12.09.2022, адвокат Соломонюк Святослав Анатолійович на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу(установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №2207 від 22.07.2022 надає правову допомогу ОСОБА_1 у Житомирському окружному адміністративному суді.

У п. 4.2 Договору №2207 від 22.07.2022 вказано, що оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом розрахунку (якщо інше не вказано в розрахунку) від адвокатського бюро.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 22.07.2022, адвокатом було здійснено підготовку позовної заяви (кількість витраченого часу 6 годин), вартість 3000,00 грн.

У розрахунку вказано, що оплата згідно з даним розрахунком здійснюється частинами погодженими між сторонами, однак не пізніше 10 днів з моменту отримання виплати пенсії на підставі рішення суду.

Відповідач у відзиві вказує про надмірність вказаної суми коштів на правничу допомогу, заперечує щодо їх стягнення.

Вирішуючи дане питання, суд акцентує увагу на тому, що при вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позицій узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

Окрім того, відповідно до статті 12 КАС України дана категорія справи відноситься до не значної складності.

Беручи до уваги зміст виконаних робіт (наданих послуг), суд вважає, що витрати на правничу допомогу за такі послуги є не співмірними та завищеними, оскільки складання даної позовної заяви та підготовка додатків до неї не вимагало значних зусиль адвоката, оскільки дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності.

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, заперечення відповідача щодо суми відшкодування гонорару адвоката, суд вважає, що заявлений до відшкодування їх розмір (3000 грн) є надмірним.

На думку суду, аналіз фактичних обставин справи, збір доказів та узгодження правової позиції не має безпосереднього впливу на результат та входить до процесу складення позовної заяви. Саме тому, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою і п`ятою статті 134 та частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу які підлягають стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до 1000,00 грн.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003. РНОКПП/) Головне управління Пенсійного фонду в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.12.2021 №57 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 02.12.2021 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу", з урахуванням довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області від 02.12.2021 №08-00/4592 та довідки Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області від 02.12.2021 №08-00/4593.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1000 ( одна тисяча ) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук