Справа № 240/30546/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі відповідач, ГУ НП в Житомирській області) від 19 жовтня 2022 року №1215 в частині застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки службового розслідування не відповідають фактичним обставинам, оскільки вона не порушувала вимог законодавства, за які можна застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади. Акцентує увагу, що під час службового розслідування не було оглянуто переписку або смс, які надходили до заявниці, що ставить під сумнів сам факт існування такої переписки. Зауважує, що переписка не містить номера телефону абонента «Даша Українець» та містить аватарку, у той час як інформація про контакт «Даша Українець» із номером телефону позивача не містить аватарки. До заяви додано скріпшоти переписки з іншим номером телефону, який позивачу не належить. Наголошує, що вся переписка була створена в один день, що прослідковується по скріпшотам, які містять посилання «сьогодні». Стверджує, що на її номер телефону в месенджері WhatsApp приходили повідомлення з іншого номера телефону, який має аватаркою її фото, що ставить під сумнів надані заявницею скріншоти. Не можуть бути прийняті до уваги покази свідка ОСОБА_2 , з якою у позивача склалися конфліктні відносини, натомість інших свідків під час службового розслідування допитано не було. Наведене, на переконання позивача, підтверджує, що жодного відношення до переписки з громадянкою ОСОБА_3 немає, будь-яких повідомлень названій особі не писала, а тому дисциплінарного поступку не вчиняла.
Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи та визначено відповідачам строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
12 грудня 2022 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву разом з витребуваними судом документами, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що під час проведення службового розслідування, підставою для призначення якого стало звернення громадянки ОСОБА_3 , досліджувався факт порушення позивачем службової дисципліни, яке полягало у допущенні висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують її честь і гідність, нетактовної та недоброзичливої поведінки у відносинах із населенням, а також недотриманні норм професійної етики. Оскільки за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено порушення позивачем положень Закону України «Про Національну поліцію України», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правил етичної поведінки поліцейських, уважає, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є законними, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
Суд установив, що ОСОБА_1 розпочала службу в органах внутрішніх справ з квітня 2021 року на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №5 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області.
09 вересня 2022 року до відділу поліції №5 надійшло звернення громадянки ОСОБА_3 щодо можливих неправомірних дій ОСОБА_1 . Заявниця стверджувала, що на її телефон потягом певного часу надходять погрози фізичною розправою їй та її дітям від працівника поліції ОСОБА_1 .
За результатами отримання такого звернення 26 вересня 2022 року начальник ГУ НП в Житомирський області видав наказ №823 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії».
За результатами такого розслідування 11 жовтня 2022 року дисциплінарна комісія склала висновок, затверджений того ж дня начальником ГУ НП в Житомирській області.
Наказом начальника ГУ НП в Житомирській області від 19 жовтня 2022 року №1215 за порушення службової дисципліни, невиконання вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині неухильного дотримання положень нормативно-правових актів, що регулюють діяльність поліції, пункту 7 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року №2337-VIII, тобто відсутність утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини, абзаців 1, 2 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179, а саме нетактовна та недоброзичлива поведінка у відносинах із населенням, а також недотримання норм професійної етики, , застосовано до поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №5 Житомирського районного управління поліції ГУ НП в Житомирській області капрала поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.
Уважаючи такий наказ протиправним, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.
У судове засідання, призначене на 13 грудня 2022 року позивач та її представник не прибули, причини неявки суду не повідомили. Протокольною ухвалю суд відмовив в задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи для надання часу підготувати відповідь на відзив, визнав неявку позивача та її представника з неповажних причин і відклав розгляд справи на 18 січня 2023 року. За результатами розгляду клопотання представника позивача про виклик свідків суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, якою у задоволенні клопотання відмовив, а з метою повного та об`єктивного розгляду справи вирішив викликати та допитати як свідка члена дисциплінарної комісії старшого інспектора відділу службових розслідувань Управління головної інспекції ГУ НП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_4 .
У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з викладених у ньому підстав. Наполягали, що без дослідження телефону ОСОБА_3 не можна стверджувати про надсилання позивачем текстових повідомлень, скріншоти яких додані до її заяви, на підставі якої було проведено службове розслідування.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечила та зауважила, що дисциплінарною комісією не приймалися до уваги скріншоти повідомлень, додані до заяви ОСОБА_3 , відправлені з номерів телефонів, які не належать позивачу.
Допитаний як свідок ОСОБА_4 підтвердив, що особисто оглядав телефон ОСОБА_3 та перевірив наявність в ньому текстових повідомлень, скріншоти яких додані до заяви останньої. Також зауважив, що при огляді цих повідомлень відкривав інформацію про контакт «Даша Українець», в якій мітились дані номера телефону позивача.
На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотань позивача та представників сторін 18 січня 2022 року суд постановив ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яка внесена до журналу судового засідання.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №580-VIII) Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Частиною 1 статті 6 цього Закону закріплено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 7 Закону України №580-VIII під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.
Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності.
У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими.
Пунктами 1 3 частини 1 статті 18 Закону України №580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 19 Закону України №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі Дисциплінарний статут).
За визначенням частин 1 та 2 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Пунктом 7 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України №580-VIII, зобов`язує поліцейського: утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.
Згідно з частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За визначенням статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частин 1 3 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Наведені норми свідчать про те, що притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності можливе, зокрема, за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни.
Відповідно до частин 2, 3 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану врегульовані положеннями розділу V Дисциплінарного статуту.
Положеннями частини 1 статті 26 цього Статуту закріплено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.
Частиною 3 цієї правової норми передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів.
До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях.
Згідно частин 5 та 6 статті 26 Дисциплінарного статуту за результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.
Положеннями статті 27 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
Особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану визначені у статті 29 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до положень цієї правової норми дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції. У разі повторного вчинення дисциплінарного проступку поліцейським протягом строку дії дисциплінарного стягнення у виді зауваження за результатами службового розслідування дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.
Судом установлено, що накладенню на позивача дисциплінарного стягнення передувало проведення службового розслідування.
11 жовтня 2022 року начальником ГУ НП в Житомирській області затверджено висновок службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що передумовою звільнення позивача з посади стали наступні обставини, а саме встановлення факту направлення на телефонний номер громадянки ОСОБА_3 повідомлень, які містили нецензурну лексику та погрози в її бік і на адресу її неповнолітніх дітей з телефонного номера позивача.
За результатами проведеного службового розслідування відповідач дійшов висновку, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, повністю підтвердились.
Факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджується скаріншотами з екрана телефону громадянки ОСОБА_3 .
Під час розгляду справи судом допитано як свідка члена дисциплінарної комісії, старшого інспектора відділу службових розслідувань Управління головної інспекції ГУ НП в Житомирській області майора поліції ОСОБА_4 , який підтвердив, що під час проведення службового розслідування ним було оглянуто телефон громадянки ОСОБА_3 та особисто перевірено, що повідомлення, скрішоти яких надано названою особою до своєї заяви, за результатами подання якої прийнято рішення про проведення службового розслідування, направлені з номера телефону, що належить позивачу.
Зауваження представника позивача про сумнівність показів свідка, оскільки такий знайомий з колишнім чоловіком позивача, що може свідчити про його зацікавленість у розгляді справи, суд до уваги не приймає, з огляду на відсутність доказів на підтвердження таких сумнівів.
Жодних доказів, які б підтверджували підробку доданих до заяви ОСОБА_3 скріншотів з повідомленнями, які містять нецензурну лексику та погрози в адресу останньої та її дітей, позивач та її представник суду не надали.
Зазначення у застосунку «WhatsApp» посилань про те, що повідомлення, скріншоти яких додано до заяви ОСОБА_3 , направлені «сьогодні», на переконання суду свідчать про те, що скріншоти зроблені у день направлення таких повідомлень, а не те, що всі ці повідомлення направлені в один день, як стверджує представник позивача.
Також суд не приймає до уваги посилання представника позивача на те, що надані під час службового розслідування пояснення ОСОБА_5 не мають бути прийняті до уваги з огляду на конфлікт, який має місце між позивачем та названою особою.
За результатами дослідження висновку про результати службового розслідування, суд не установив, що пояснення ОСОБА_5 вплинули на рішення дисциплінарної комісії про встановлення факту допущення позивачем дисциплінарного проступку.
Посилання представника позивача на те, що скріншоти повідомлень, які додані до заяви ОСОБА_3 , є неналежними доказами, а тому не мають бути прийняті до уваги, суд оцінює критично.
Як зазначено у статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу.
Як установлено судом під час розгляду справи, членами дисциплінарної комісії під час службового розслідування були оглянуті повідомлення, скріншоти яких додано до заяви ОСОБА_3 , а також встановлено факт їх направлення з телефонного номера, що належить позивачу.
Доказів, які б ставили під сумнів існування таких повідомлень та їх направлення їх позивачем на момент проведення службового розслідування, останньою не надано.
Ураховуючи наведені положення статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України суд визнав необґрунтованим клопотання представника позивача про огляд телефону ОСОБА_3 з метою встановлення факту наявності в ньому таких повідомлень. До того ж, після завершення службового розслідування законодавство не містить вимог, які б зобов`язували власника телефону зберігати такі повідомлення.
Зважаючи на вищенаведене, доводи представника позивача про те, що такі електронні докази не відповідають вимогам статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України не знайшли свого підтвердження.
Аналогічна позиція викладена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі №676/3814/21.
З огляду на наведене суд приходить до висновку про доведення відповідачем факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку.
Також суд установив, що на момент прийняття оскаржуваного наказу, позивач мала не зняте дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.
Отже, в силу положень статті 29 Дисциплінарного статуту, керівник повинен був застосувати суворіше дисциплінарне стягнення, яким є звільнення з посади.
Ураховуючи вищенаведені обставини та особисті пояснення позивача, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідач довів належними та допустимими доказами правомірність спірного наказу та наявність підстав щодо звільнення позивача з посади через недотримання норм чинного законодавства та пропорційність застосованого стягнення виявленому дисциплінарному проступку.
Правові підстави для застосування статті 139 Кодексу адміністративного судочинства відсутні.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис