Справа № 620/11211/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Аліменка В.О., Файдюка В.В.,

за участю секретаря: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівермонд" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівермонд" до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сівермонд" звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 9/1 від 31.08.2021 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу митниці від 17.03.2021 року №7 4 проведена документальна планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Сівермонд" щодо дотримання вимог законодавства України з питань митної справи за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року.

За результатами проведення перевірки митницею складено Акт перевірки від 06.05.2021 року № 7/7.11-19-12/41017870, відповідно до якого встановлено порушення позивачем пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України (далі - МКУ) та пункту 190.1 статті 191 Податкового кодексу України (далі - ПКУ), в результаті чого позивачем занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 321 590,61 грн.

На підставі Акту перевірки Чернігівською митницею було прийняте податкове повідомленні рішення від 27.05.2021 року № 9, відповідно до якого позивачу за платежем "податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів": збільшено сум грошового зобов`язання на суму 321 590,61 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 80 397,65 грн.

Позивач не погодився з Актом перевірки та подав до Чернігівської митниці свої заперечення від 17.05.2021 року за вих. № 17/05, за результатами розгляду яких митницею було прийнято рішення про залишення Акту перевірки без змін, про що повідомлено позивача листом від 24.05.2021 року № 7.11-3/7.11-19/13/4356.

Листом від 29.06.2021 року за вих. № 29/06 позивачем було подано скаргу до Державної митної служби України на податкове повідомлення-рішення Митниці від 27.05.2021 року № 9.

За результатами розгляду скарги позивача, Державна митна служба України прийняла рішення від 30.08.2021 року № 08-1/10-06/13/8147, відповідно до якого скарга частково була задоволена, а сума грошових зобов`язань, визначених позивачу у податковому повідомленні-рішенні митниці від 27.05.2021 року № 9, зменшена.

На підставі акту документальної планової виїзної перевірки від 06.05.2021 року №7/7.11- 19-12/41017870 та на виконання рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 30.08.2021 року № 08-1/10-06/13/8147, Чернігівська митниця винесла податкове повідомлення-рішення від 31.08.2021 року № 9/1, яке було направлено позивачу листом від 31.08.2021 року № 11-3/7.11-19/13/1776.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 31.08.2021 року № 9/1 позивачу за платежем "податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів" збільшено суму грошового зобов`язання на суму 60 016,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 15 004,00 грн.

Вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 7 Митного кодексу України (далі - МКУ) встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.

Відповідно до частини першої ст. 257 МКУ декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, 'шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Як передбачає частина 1 ст. 266 МКУ, декларант зобов`язаний, зокрема, здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом, та у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 295 МКУ митні платежі нараховуються декларантом або іншими особами, на яких покладено обов`язок із сплати митних платежів, самостійно, крім випадків, якщо обов`язок щодо нарахування митних платежів відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладається на митні органи.

Як передбачає ст. 52 МКУ декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом, та подавати митному органу достовірні відомості-про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини першої статті 53 МКУ у випадках, передбачених цим кодексом, одночасно з МД декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті. Зокрема, пунктом 6 частини другої статті 53 МКУ одними з документів, які підтверджують митну вартість, визначено транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Згідно пункту 5 частини десятої статті 58 МКУ при визначені митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Пунктом 2 частини одинадцятої статті 58 МКУ встановлено, що витрати на транспортування після ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, документального підтвердження та можливості обчислення.

Згідно з наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження форми декларації митної вартості та правил заповнення" для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати рахунок-фактура, акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та податкову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені пунктом 44.1 статті 44 ПКУ.

Операції щодо імпорту товарів ТОВ "Сівермонд" здійснювались з зовнішньоекономічними договорами. Узагальнені відомості щодо виконання зовнішньоекономічних контрактів (договорів) в розрізі контрагентів та контракті (договорів) за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року наведено у додатку 3 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною.

Перевіркою відповідності документів щодо розрахунків з іноземними постачальниками за отримані товари/послуги, які стосуються імпортованого товару за М/1 та даних бухгалтерського обліку розбіжностей не виявлено.

Суцільним методом проведено перевірку визначення митної вартості товарів, які ввозились на митну територію України на умовах поставки FCA. Умова поставки FCA (згідно з Інкотермс) означає невключения до вартості товару витрат на транспортування та страхування, тобто такі витрати мають бути додані до митної вартості товарів за правилами частини десятої статті 58 МКУ.

За результатами аналізу договорів із контрагентами з надання транспортно експедиційних послуг, пов`язаних із міжнародними перевезеннями вантажів, перевірок встановлено порушення повноти декларування ТОВ "Сівермонд" складових митної вартості: витрат на транспортування товарів за умовами поставки FCA.

При порівнянні документів, що надавались до митного оформлення за митними деклараціями та документами, наданими ТОВ "Сівермонд" під час перевірки, а також інформації та документів, отриманих від експедиторів-перевізників в ході заходів зазначених у пункті 2.10 частини II цього акта, вбачається наступне.

Транспортування вантажів здійснено на підставі договорів або разових договорів- заявок. В деклараціях митної вартості відповідних МД витрати на транспортування товари на умовах поставок FCA заявлені на підставі довідок або рахунків-фактур, наданих перевізниками та експедиторами для митного оформлення товарів.

Відповідно до статті 49 МКУ митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, в пункті 2 частини 2 статті 52 МКУ наголошено про те, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавай митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Вимога об`єктивності означає, що до митної вартості товарів повинні включатися всі фактичні витрати.

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" (зареєстровано в| Міністерстві юстиції України 18.06.2012 року за №984721296) визначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати, зокрема:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

Згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Абзацом п`ятим і одинадцятим статті 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", із змінами та доповненнями, визначено: "господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію".

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, із змінами і доповненнями (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Положення № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Крім цього, Положенням № 88 передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

На дату оформлення первинного документу відбувається взаємне узгодження (приймання) сторонами договору усіх його пунктів відносно об`ємів поставки товарів (робіт), їх вартості, повноти та якості виконання, що й являється підтвердженням факту їх поставки (виконання). Під час поставки товарів (робіт) такими первинними документами можуть бути видаткова накладна постачальника чи акт здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг).

Рахунок-фактура або довідка про транспортні витрати за своїм призначенням не відповідають ознакам первинного документа (оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції), а має лише інформаційний характер. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставлені (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги, довідка про транспортні витрати складається у довільній формі і є інформаційним документом, який подається до митниць при здійсненні митних оформлень товарів. Факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг).

З урахуванням вищезазначеного, саме акт виконаних робіт, а не рахунок-фактура або довідка про транспортні витрати, є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції (зокрема, перевезення вантажів) за її змістом (отримання, передача) та обсягом (кількісна і вартісна оцінка).

Згідно із нормою частини 4 статті 58 МКУ митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

До переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з пунктом 5 частини 10 статті 58 МКУ входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Доставка товару - це окрема господарська операція та всі витрати, які понесені при її виконанні, є витратами на транспортування, тобто повинні відноситись до витрат цієї операції.

Перевіркою встановлено порушення повноти декларування ТОВ "Сівермонд" витрат на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України відповідно до первинних документів бухгалтерського обліку, а саме: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаних з контрагентами, які були залучені відповідно до укладених договорів до операцій з товарами, переміщеними через митний кордон України.

Таким чином, в порушення пункту 5 частини 10 статті 58 МКУ встановлено факт заниження митної вартості товарів, як бази оподаткування при транспортуванні товарів, через неврахування повної суми витрат на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України, сплачених покупцем ТОВ "Сівермонд" контрагентам-експедиторам за надані послуги з організації перевезень товарів, що призвело до заниження митної вартості товарів на суму 1 607 953,02 грн.

Відповідно до п. 190.1 ст.190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39 -1 цього Кодексу.

Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 321 590,61 грн.

Враховуючи те, що дані довідки не містять інформації про суми витрат на транспортування товарів після ввезення на митну територію України, а загальна сума транспортних витрат згідно з актами виконаних робіт на перевезення, що є первинними документами, нерозподілена, то у зазначених вище випадках не дотримано передбаченої частиною одинадцятою статті 58 Митного кодексу України умови не включення до митної вартості товарів витрат на їх транспортування після ввезення, а саме; виділення цих витрат з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, їх документального підтвердження та можливості обчислення.

З огляду на викладені норми законодавства, а також враховуючи те, що загальна сума транспортних витрат з перевезення товарів, вказана у довідках перевізників та рахунках-фактурах, поданих до митниці разом з іншими МД, щодо яких виявлені порушення, окрім вказаних МД (МД, з якими до митниці подавались довідки без зазначення дати їх складання та без інформації про витрати на транспортування після ввезення), сукупно дорівнює вартості наданих послуг з перевезення, вказаних у актах здачі-прийняття робіт (наданих послуг), за відсутності інших доказів, які б підтверджували заниження ТОВ "Сівермонд" задекларованих витрат на перевезення товарів до місця ввезення на митну територію України, такі довідки та рахунки-фактури є документами, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та є допустимими для підтвердження витрат на перевезення товарів.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Чернігівська митниця правомірно та в межах норм чинного законодавства розрахувала суму грошових зобов`язань, визначених позивачу у податковому повідомленні-рішенні від 31.08.2021 року № 9/1.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сівермонд"- залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Аліменко В.О.

Суддя Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено - 23 січня 2023 року.