Справа № 500/2921/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2921/22 пров. № А/857/14358/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.09.2022р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотос Сіфуд» до Тернопільської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Осташ А.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 07.09.2022р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 08.09.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

11.08.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Лотос Сіфуд» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати прийняте відповідачем Тернопільською митницею (як відокремленим підрозділом Державної митної служби України) рішення № UA403020/2022/000119/2 від 28.07.2022р. про коригування митної вартості товарів; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати (а.с.1-7).

Згідно ухвали суду від 15.08.2022р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.53-54).

По причині неявки сторін (їх представників) у призначене судове засідання, суд вирішив справу в порядку письмового провадження відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.09.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці № UA403020/2022/000119/2 від 28.07.2022р. про коригування митної вартості товарів; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2600 грн. (а.с.83-98).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Тернопільська митниця, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.103-109).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за поданою митною декларацією, встановлено наявність розбіжностей та неточностей в документах, поданих декларантом позивача до митного оформлення товарів за митною декларацією /МД/ № UA403020/2022/015828 від 28.07.2022р., а саме:

пунктом 4.4. договору продажу і поставки товару № 21062022 від 21.06.2022р. передбачено, що товар має бути відправлений протягом 10 календарних днів з моменту здійснення передоплати покупцем і поступлення даних коштів на рахунок продавця. Проте, декларантом до митного оформлення не надано банківських або інших платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, які б підтверджували факт здійсненої передоплати за товар;

в графі 31 МД зазначено «Дата виробництва - 02/2022», проте такі відомості відсутні у рахунку-фактурі (інвойс) № SR040802 від 14.07.2022р., що не відповідає умовам п.1.1. договору № 21062022 від 21.06.2022р. продажу і поставки товару;

вартість товару, зазначена в копії митної декларації країни відправлення № 22LTLC0100EK18A782 від 25.07.2022р. (15814,80 євро), не відповідає відомостям щодо вартості товару, вказаній у рахунку-фактурі № SR040802 від 14.07.2022р. (16638,75 доларів США);

у листі № б/н від 14.07.2022р. продавець зазначає, що згідно процедури фірмою LLC Lotos Seafood було зроблено замовлення на 334935 кг мороженої мойви, 25-35 шт/кг, завод А439, відображене у проформі AS038221 від 23.06.2022р. Далі було складено проформу відповідно до запланованого відвантаження товару, а саме: № AS038451 від 14.07.2022р., до котрої належить інвойс № SR040802 від 14.07.2022р. Оплата за товар у цьому інвойсі проводилась згідно проформи № AS038221 від 23.06.2022р. Разом із цим, банківські платіжні документи б/н від 07.07.2022р. та б/н від 01.07.2022р. неможливо ідентифікувати із здійсненою операцією купівлі-продажу товарів, оскільки сума оплати згідно банківських платіжних документів від 01.07.2022р. та від 07.07.2022р. не відповідає сумі, зазначені у рахунку-проформі № AS038221 від 23.06.2022р. Також вказані банківські платіжні документи неможливо ідентифікувати із здійсненою операцією купівлі-продажу конкретної партії товару, оскільки в них відсутні покликання на рахунок-фактуру (інвойс), а сума оплати не відповідає вартості розглядуваної поставки товару.

У зв`язку із вищевикладеним та з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості товарів декларанту позивача направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу /МК/ України. Декларантом відмовлено у наданні додаткових документів у повному обсязі.

Враховуючи вищевказані обставини, а також факт ненадання декларантом документів згідно переліку, Тернопільською митницею прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів.

Митну вартість імпортованого товару визначено за резервним методом відповідно до ст.64 МК України на підставі цінової інформації ПІК ЄАІС «Цінова інформація».

Зважаючи на викладене, вважає, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства, що стверджується усталеною судовою практикою по аналогічних справах.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 21.06.2022р. між нерезидентом Iceland Seafood ehf., що є юридичною особою за законодавством Ісландії (продавець), та ТзОВ «Лотос Сіфуд» (покупець) укладено договір № 21062022 продажу і поставки (а.с.37-42).

Згідно умов цього договору продавець продає, а покупець придбаває морожену рибу та рибні продукти з неї, з урахуванням того, що асортимент, кількість, якість і ціна обумовлені рахунками (інвойс), підготовленими для кожної партії (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 вказаного договору продавець повинен передати покупцю з кожною партією товару наступні документи: транспортну накладну (оригінал); пакувальний лист (оригінал); прайс лист (оригінал); інвойс (оригінал); сертифікат походження (оригінал); ветеринарний сертифікат (оригінал); сертифікат якості (оригінал); страховий поліс (оригінал) чи (та) експортна декларація (оригінал).

Загальна сума контракту складається з сум інвойсів, вказаних в пункті 1.1 договору (п.2.1 договору).

Поставка товару здійснюється партіями (п.4.1 договору); товар має бути відправлений протягом 10 календарних днів з моменту здійснення передоплати покупцем і поступлення даних коштів на рахунок продавця (п.4.4 договору).

Відповідно до п.5.1 зазначеного договору ціни в інвойсах на товар, що поставляється, вказуються на окрему партію товару, що поставляється.

Оплата товару проводиться в доларах США або євро на розрахунковий рахунок продавця. Умови будуть змінюватись від продажу та продажу відповідно до інвойсу. Зазвичай купівля-продаж здійснюватиметься таким чином: після оплата протягом 14 календарних днів з моменту отримання товару на склад покупця; 100 % передоплата. У разі недопоставки товару у повному обсязі продавець здійснює повернення отриманої передплати в сумі зайво перерахованих коштів. У разі неможливості поставки товару продавець здійснює повернення отриманої передплати у повному обсязі, в строк до 90 календарних днів від дати здійснення передплати (п.п.5.2, 5.3 договору).

14.07.2022р. між сторонами укладено додаткову угоду № 5 до договору № 21062022 від 21.06.2022р. продажу і поставки товару, за умовами якої сторони погодили, що поставку продукції відповідно до інвойсів № SR040798, № SR040799, № SR040800, № SR040801, № SR040802, № SR040803, № SR040804, № SR040805, № SR040806, № SR040807, № SR040808 від 14.07.2022: мойва морожена, розмір 25/35 шт./кг, завод виробника А439, буде здійснено за ціною товару 0,850 дол.США/кг (а.с.42-43).

28.07.2022р. представником товариства складено та подано електронну МД № UA403020/2022/015828 (а.с.66 і на звороті).

Із змісту митної декларації вбачається, що декларант ввозить на територію України рибу морожену: мойву (Mallotus villosus), ціла (не патрана), 25-35 шт./кг, нетто 19575 кг; запакована в 725 картонних коробках; тепловій кулінарній обробці не піддавалась, приправи та вміст складових сумішей відсутні. Не містить ГМО. Дата виробництва: 02/2022. Термін придатності: 18 місяців від дати виробництва. Температура зберігання: 18 градусів С (пункт 31). Виробник: А439 Hakon ЕА148 (Gjogur hf), Iceland. Торговельна марка: GJOGUR НF.

До митної декларації представником декларанта додано наступні документи: СМR № б/н від 25.07.2022р.; проформу № АS038221 від 23.06.2022р. та переклад до неї; проформу № АS038451 від 14.07.2022р. та переклад до неї; інвойс № SR040802 від 14.07.2022р. та переклад до нього; прайс-лист № б/н від 14.07.2022р.; пакувальний лист № б/н від 14.07.2022р.; cертифікат якості від 14.07.2022р.; декларація виробника від 14.07.2022р.; сертифікат походження IS-049262-1 від 14.07.2022р.; міжнародний сертифікат для ввезення (пересилання) на митну територію України рибних продуктів, призначених для споживання людиною № LT0298809/L2-14267 від 25.07.2022р.; пре-експортний сертифікат № РХ22211 від 10.06.2022р.; митна декларація країни відправлення № 22LTLС0100ЕК18А782 від 25.07.2022р.; договір-заявка про надання транспортно-експедиційних послуг від 22.07.2022р.; довідка про транспортні витрати № б/н від 28.07.2022р.; рахунок на оплату № 322-004210 від 25.07.2022р.; договір № 21062022 від 21.06.2022р. продажу і поставки товару; додаткова угода № 5 від 14.07.2022р. до договору № 21062022 від 21.06.2022р. продажу і поставки товару; платіжний документ № б/н від 07.07.2022р. (а.с.16-36, 47).

Крім того, для підтвердження заявленої вартості імпортованого товару, декларантом подано: лист Iceland Seafood ehf. від 14.07.2022р.; довідкову інформацію на мойву із сайту асоціація «Українських імпортерів риби та морепродуктів» (а.с.45-46, 48-51).

Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками (АСАУР) відповідно до Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затв. наказом Міністерства фінансів України № 684 від 31.07.2015р., АСМО «Інспектор» було згенеровано форми митного контролю « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів», « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Також АСМО «Інспектор» посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур: «По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (1) Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України». (2) Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 статті 53 МК України».

Митний орган витребував в декларанта додаткові документи, надіславши письмову вимогу про надання додаткових документів, які підтверджують числове значення складової митної вартості товару згідно вимог ч.ч.2, 3 ст.53 МК України.

Згідно листа від 28.07.2022р. уповноважена особа декларанта повідомила про те, що до митного оформлення подано всі документи, які підтверджують заявлену митну вартість.

У зв`язку із вищевикладеним відповідач прийняв рішення № UA403020/2022/000119/2 від 28.07.2022р. про коригування митної вартості товарів.

Приймаючи вказане рішення, відповідач виходив з того, що митна вартість імпортованого товару не може бути визначена за ціною договору (контракту), оскільки декларантом заявлено неповні та недостовірні відомості про митну вартість товару. В поданих до митного оформлення документах наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості товару. Зокрема, для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано банківських платіжних документів або інших платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, що не відповідає п.4.4 договору. В поданих до митного оформлення документах наявні розбіжності, а саме в графі 31 митної декларації зазначено, що «дата виробництва 02/22», однак такі відомості відсутні в рахунку-фактурі № SR040802 від 14.07.2022р., що не відповідає п.1.1 договору; вартість товару, зазначена в митній декларації країни відправлення № 22LTLC0100EK18А782 від 25.07.2022р., не відповідає відомостям згідно з рахунком-фактурою № SR040802 від 25.07.2022р.; у листі від 14.07.2022р. продавець повідомляє, що покупець здійснив у них замовлення зазначеного товару у кількості 334935 кг, а також, що оплата за товар проводилась згідно проформи № АS038221 від 23.06.2022р., однак сума оплати згідно банківського платіжного документа від 07.07.2022р. не відповідає сумі, зазначені у проформі № АS038221 від 23.06.2022р.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних і документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Частиною 4 ст.54 МК України визначено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. За результатами застосування системи аналізу ризиків згенеровано наступні митні формальності: « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів», « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару, оскільки вартість подібних товарів є значно вищою, зокрема наявні митні формальності ідентичного товару в попередніх періодах: за ЕМД № UA403020/2022/12981 від 25.06.2022р., № UA403020/2022/10543 від 06.06.2022р., № UA403020/2022/10054 від 01.06.2022р., № UA403020/2022/10001 від 31.05.2022р., № UA403020/2022/9656 від 28.05.2022р., № UA403020/2022/9462 від 26.05.2022р., по яким митну вартість заявлено декларантом за резервним методом на рівні 1,10 USD/кг.

Також відповідно до доведеної Держмитслужбою інформації щодо вартості імпортованої рибної продукції на кордоні України Асоціації «Українським імпортерів риби та морепродуктів» вартість такої рибної продукції становить 1,1 USD/кг. У зв`язку із чим митним органом розпочато процедуру консультації та направлено декларанту вимогу щодо документального підтвердження числового значення визначення митної вартості товару. Відповідно до ч.6 ст.53 МК України декларанта повідомлено про право декларанта або уповноваженої ним особи за власним бажанням подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Листом від 28.07.2022р. декларант повідомив митний орган про відсутність інших додаткових документів. Враховуючи зазначену інформацію, заявлена до митного оформлення митна вартість не може бути визнана. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів з метою усунення розбіжностей, а також документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно із ч.2 ст.53 МК України, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування та додаткових документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України, виписку з бухгалтерської документації, висновок про вартісні характеристики підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних чи подібних (аналогічних товарів), що продаються на території України, а також складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути застосований, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що враховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень ч.4 ст.57 МК України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями ст.ст.59-63 МК України. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості відповідно до ст.64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо вартості товару, обрахованого відповідно до митного оформлення, яке здійснено в попередніх періодах за ЕМД № UA403020/2022/9656 від 28.05.2022р. на рівні 1,10 USD/кг (а.с.10-11).

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу обраного методу визначення митної вартості товару, який ввозився на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту.

Зокрема, позивач не погоджується із обраним митним органом методом визначення митної вартості товару; діями (рішеннями) вчиненими митним органом на витребування в декларанта документів відповідно до ч.3 ст.53 МК України, зокрема вважає, що відповідач діяв усупереч приписам ч.3 ст.53 МК України, коли витребував у позивача всі документи, які передбачені ч.3 ст.53 МК України, не зазначивши конкретного переліку документів, які декларант повинен надати, а також з оцінкою наданою митним органом документам, які декларантом подані разом із митною декларацією на підтвердження числового значення митної вартості товару.

При цьому, митний орган пояснює правомірність прийнятого оскаржуваного рішення наступним:

пунктом 4.4. договору продажу і поставки товару № 21062022 від 21.06.2022р. передбачено, що товар має бути відправлений протягом 10 календарних днів з моменту здійснення передоплати покупцем і поступлення даних коштів на рахунок продавця. Проте, декларантом до митного оформлення не надано банківських платіжних документів або інших платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, які б підтверджували факт здійсненої передоплати за товар;

в графі 31 МД зазначено «Дата виробництва - 02/2022», проте такі відомості відсутні у рахунку-фактурі (інвойс) № SR040802 від 14.07.2022р. що не відповідає умовам п.1.1. договору № 21062022 від 21.06.2022р. продажу і поставки товару;

вартість товару зазначена в копії митної декларації країни відправлення № 22LTLC0100EK18A782 від 25.07.2022р. (15814,80 євро) не відповідає відомостям щодо вартості товару, вказаній у рахунку-фактурі № SR040802 від 14.07.2022р. (16638,75 доларів США);

у листі № б/н від 14.07.2022р. продавець зазначає, що згідно процедури фірмою LLC Lotos Seafood було зроблено замовлення на 334935 кг мороженої мойви, 25-35 шт/кг завод А439, відображене у проформі AS038221 від 23.06.2022р. Далі було складено проформи відповідно до запланованого відвантаження товару, а саме: AS038451 від 14.07.2022р., до котрої належить інвойс SR040802 від 14.07.2022р. Оплата за товар у цьому інвойсі проводилась згідно проформи AS038221 від 23.06.2022р. Разом із цим, банківські платіжні документи б/н від 07.07.2022р. та б/н від 01.07.2022р. неможливо ідентифікувати із здійсненою операцією купівлі-продажу товарів, оскільки сума оплати згідно банківських платіжних документів від 01.07.2022р. та від 07.07.2022р. не відповідає сумі, зазначеній у рахунку-проформі № AS038221 від 23.06.2022р. Також вказані банківські платіжні документи неможливо ідентифікувати із здійсненою операцією купівлі-продажу конкретної партії товару, оскільки в них відсутні покликання на рахунок-фактуру (інвойс), а сума оплати не відповідає вартості розглядуваної поставки товару.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товарів за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, не встановлено, тобто, представлені митному органу документи (в тому числі додатково надані) містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в МД.

Позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість відповідачем не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у оскаржуваному рішенні, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Таким чином, рішення відповідача № UA403020/2022/000119/2 від 28.07.2022р. про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та безпідставним.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до ст.49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Як визначено ч.ч.1 і 2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.3 ст.54 МК України).

Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст.54 МК України).

Наведені норми МК України вказують на те, що законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 МК України).

У частині 3 ст.53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із наведених положень випливає, що митний орган має право відійти від наведених законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У п.2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.5 ст.58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Перелік витрат, які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначено у частині десятій статті 58 МК України.

Як обумовлено ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За правилами, встановленими ч.ч.4-8 ст.57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Під час судового розгляду з`ясовано, що декларант позивача для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару подав до митного органу ряд документів та застосував перший метод визначення митної вартості за ціною договору.

Підставою для сумніву митного органу щодо заявленої митної вартості товару згідно з МД № UA403020/2022/015828 від 28.07.2022р. були такі обставини:

пунктом 4.4. договору продажу і поставки товару № 21062022 від 21.06.2022р. передбачено, що товар має бути відправлений протягом 10 календарних днів з моменту здійснення передоплати покупцем і поступлення даних коштів на рахунок продавця. Проте, декларантом до митного оформлення не надано банківських платіжних документів або інших платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, які б підтверджували факт здійсненої передоплати за товар;

в графі 31 МД зазначено «Дата виробництва - 02/2022», проте такі відомості відсутні у рахунку-фактурі (інвойс) № SR040802 від 14.07.2022р. що не відповідає умовам п.1.1. договору № 21062022 від 21.06.2022р. продажу і поставки товару;

вартість товару, зазначена в копії митної декларації країни відправлення № 22LTLC0100EK18A782 від 25.07.2022р. (15814,80 євро), не відповідає відомостям щодо вартості товару, вказаній у рахунку-фактурі № SR040802 від 14.07.2022р. (16638,75 доларів США);

у листі № б/н від 14.07.2022р. продавець зазначає, що згідно процедури фірмою LLC Lotos Seafood було зроблено замовлення на 334935 кг мороженої мойви, 25-35 шт/кг завод А439, відображене у проформі AS038221 від 23.06.2022р. Далі було складено проформи відповідно до запланованого відвантаження товару, а саме: AS038451 від 14.07.2022р., до котрої належить інвойс SR040802 від 14.07.2022р. Оплата за товар у цьому інвойсі проводилась згідно проформи AS038221 від 23.06.2022р. Разом із цим, банківські платіжні документи б/н від 07.07.2022р. та б/н від 01.07.2022р. неможливо ідентифікувати із здійсненою операцією купівлі-продажу товарів, оскільки сума оплати згідно банківських платіжних документів від 01.07.2022р. та від 07.07.2022р. не відповідає сумі, зазначеній у рахунку-проформі № AS038221 від 23.06.2022р. Також вказані банківські платіжні документи неможливо ідентифікувати із здійсненою операцією купівлі-продажу конкретної партії товару, оскільки в них відсутні покликання на рахунок-фактуру (інвойс), а сума оплати не відповідає вартості розглядуваної поставки товару.

На переконання відповідача, у сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих до митного оформлення документах.

Проте, апеляційний суд із такими доводами відповідача не погоджується з таких підстав.

Дослідивши подані декларантом згідно із ч.2 ст.53 МК України наявні у нього документи, які подавалися із митною декларацією, а також додатково подані документи, колегія судів приходить до переконання про те, що такі документально підтверджують складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а сумніви митного органу щодо заявленої митної вартості з посиланням на різну вартість товару у рахунку та митній декларації країни відправлення, непідтвердження дати виробництва товару в рахунку-фактурі є безпідставними.

Так, одна з розбіжностей, виявлених митним органом, стосується дати виробництва товару, яка вказана у МД (02/2022), проте такі відомості відсутні в рахунку-фактурі (інвойсі) № SR040802 від 14.07.2022р. Разом з тим, така інформація немає жодного відношення до визначення митної вартості за ціною договору та не впливає на її числові значення.

Також з цього приводу колегія суддів зауважує, що пунктом 1.1 договору № 21062022 від 21.06.2022р. продажу і поставки товару передбачено, що в рахунках (інвойсах) визначається асортимент, кількість, якість і ціна придбаного товару.

Інвойс (рахунок-фактура) у міжнародній комерційній практиці - це документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага ті інші), умови поставки і відомості про відправника та одержувача. Фактично інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані).

Дані про основні властивості продукції, відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, дату виготовлення, відомості про умови зберігання, найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) тощо зазначається у супровідній документації, що додається до імпортованої продукції (у спірному випадку сертифікат якості, декларація виробника, пре-експортний сертифікат, міжнародний сертифікат для ввезення (пересилання) на митну територію України рибних продуктів, призначених для споживання людиною).

Щодо розбіжностей у вартості товару, зазначеній у митній декларації країни відправлення № 22LTLC0100EK18A782 від 25.07.2022р. (15814,80 євро), яка не відповідає відомостям щодо вартості товару, вказаній у рахунку-фактурі № SR040802 від 14.07.2022р. (16638,75 доларів США), то відповідач залишив поза увагою, що ціна товару зазначена в різних грошових одиницях, зокрема євро та доларах США. З огляду на це, така різниця пояснюється різним співвідношенням валютного курсу грошової одиниці євро до долара США в країні відправлення.

Відповідач належних мотивів з цього приводу не виснував.

Також колегія суддів враховує, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування ПДВ. Різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів; якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.

Інвойс - це документ, у якому зазначаються товари та послуги, які компанія надає клієнту, та зазначається зобов`язання клієнта на оплату цих послуг. Інвойс це первинний документ у міжнародній торгівлі, який супроводжує вантаж на всьому шляху закордон. Його створює продавець та надсилає покупцю водночас з вантажем, оскільки без цього документа жоден перевізник не буде транспортувати товар.

В інвойсі вказується, які саме послуги надані клієнту, та яку оплату він зобов`язаний здійснити за виконані послуги чи надані товари.

У пункті 3 ч.2 ст.53 МК України зазначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Тобто, в даному випадку законодавець вжив поняття інвойсу та рахунку-проформи як тотожні.

У міжнародному законодавстві існують декілька видів інвойсів.

Зокрема, проформа-інвойс - це документ, у якому зазначається обов`язок продавця товарів (виконавця послуг) поставити товари (надати послуги) покупцю за наперед обговореною ціною. Ціна послуг та перелік товарів у цьому виді інвойсу не є остаточним, та надалі може змінюватись без проблем. Тобто, проформа існує, для узгодження ціни, обсягу поставки і тільки після того, коли сторони між собою досягнули згоди, складається рахунок-фактура (інвойс) або, як його ще іменують комерційний інвойс.

Комерційний інвойс (рахунок-фактура) - це документ, що використовується для митної декларації під час продажу товарів, експортованих через міжнародні кордони. Цей документ є обов`язковим для проходження митниці. Без нього не розмитнять товар та не допустять на територію держави. Він виписується одночасно із відвантаженням товару та надсилається покупцеві.

Отож, зовнішньоекономічна операція між сторонами виглядає наступним чином:

1) сторони уклали договір на поставку товару;

2) на виконання договору склали проформу № AS038221 від 23.06.2022р. на загальну суму 284694,75 USD (ця проформа складена саме на виконання умов усього договору, при цьому домовленості, які викладені в проформі, носять не остаточний характер);

3) поставка товару здійснюється партіями (пункт 4.1 договору). На кожну партію складається проформа (в даному випадку складена проформа № AS038451 від 14.07.2022р.). В проформі відбувається узгодження обсягу поставки та ціни товару, який буде поставлено в партії;

4) після того, коли сторони досягли згоди про обсяг та ціну, а також відобразили це в проформі, складається інвойс - первинний документ в міжнародній торгівлі (в даному випадку складено інвойс № SR040802 від 14.07.2022р.);

5) оплата товару здійснюється у спосіб передоплати (в даному випадку надано платіжне доручення).

Остаточна домовленість, яка досягнута між сторонами, відображається в рахунку-фактурі (інвойсі), а не в рахунку-проформі (інвойс-проформа). Тобто, визначальне значення для визначення числового значення митної вартості товару, що підлягає декларування надається рахунку-фактурі (інвойсу), оскільки дані, які містяться в рахунку-проформі є неостаточними.

Колегією суддів не встановлено розбіжностей між проформою № AS038451 від 14.07.2022р. та інвойсом № SR040802 від 14.07.2022р.

Вказані проформа та інвойс складені відповідно до договору за поставлений товар «Морожену мойву цілу 25/35 шт./кг» на загальну суму 16638,75 USD, в розрахунку 0,85 USD/кг, загальна маса нетто 19575 кг, загальна кількість ящиків - 725 шт.

Платіжний документ № б/н від 07.07.2022р. на суму 180000 USD підтверджує факт розрахунку між сторонами договору. Вказаний платіжний документ визначає, що станом на момент поставки чергової партії товару відповідно до інвойсу № SR040802 від 14.07.2022р. товар був оплачений на загальну суму 180000 USD, яка включає суму вказану в інвойсі № SR040802 від 14.07.2022р. (16638,75 USD).

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22.10.2020р. у справі № 320/2455/19 дійшов висновку про те, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто, прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме квитанції/платіжного доручення/чеку тощо не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Отже, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Окрім того, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 13.02.2018р. у справі № 803/1112/17 дійшов висновку про те що ненадання банківського платіжного доручення не може бути підставою для коригування митної вартості за наявності інших документів (рахунка-фактури), які є достатніми, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару та не містять розбіжностей.

Колегія суддів уважає вказані правові висновки релевантними з даною справою і такими, що підлягають застосування під час вирішення спору.

З огляду на це, неподання декларантом до митного оформлення банківських платіжних документів або інших платіжних документів, що стосуються оцінюваних товарів, які підтверджують факт здійснення оплати за товар, який поставлявся в партії, не може бути підставою для коригування митної вартості товару за наявності інших документів, які підтверджують числові значення усіх складових вартості імпортованого товару.

Так, платіжне доручення № б/н від 07.07.2022р. на суму 180000 USD підтверджує факт внесення передоплати товару, який охоплює поставку конкретної партії товару. Вказане не є порушенням п.4.4 укладеного договору, позаяк перед відправленням конкретної партії товару та подання митної декларації товар, що входить до партії, вже оплачений.

При цьому, декларантом надано платіжне доручення № б/н від 07.07.2022р. (180000 USD), яке підтверджує виконання відповідних умов договору.

Отже, декларант позивача подав митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни товару (рибної продукції), і зазначені документи не містили розбіжностей щодо вартості та вказували, що їх дані піддаються обчисленню. У свою чергу, відповідач не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Відповідач звертає увагу, що заявлені товариством ціни на імпортований товар, є нижчими від цін за аналогічні товари, митне оформлення яких здійснено у попередніх періодах. Однак, це не може бути самостійною підставою для підвищення митної вартості товарів відповідно до вимог МК України, оскільки ці відомості мають допоміжний інформаційний характер, а отже не можуть бути підставою для коригування митної вартості товарів.

Так, Верховний Суд у постановах від 14.08.2018р. у справі № 820/9195/15, від 28.08.2018р. у справі № 810/3879/17, від 21.12.2018р. у справі № 815/1670/17р. вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданій декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Суд не заперечує права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (ч.5 ст.54 МК України), проте для цього він має довести підстави застосування норм ч.3 ст.53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.

Верховний Суд у постанові від 03.12.2020р. у справі № 810/2749/16 зазначив, що приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення.

Окрім цього, визначеному ч.3 ст.53 МК України обов`язку декларанта надати на вимогу митного органу витребувані документи, кореспондує право особи (юридичної/фізичної) бути обізнаним про причину витребування суб`єктом владних повноважень інших документів з конкретизацією його переліку.

На переконання суду, наведене має визначальне значення для контролюючого органу, позаяк пов`язується в подальшому із правом митного органу прийняти одне із рішень, зокрема: 1) про коригування митної вартості товару (це стосується спору в межах даної справи) (ст.55 МК України); 2) про відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом вартістю (ч.6 ст.54 МК України).

Однак, якщо декларанта не повідомлено про конкретний перелік документів, які йому необхідно надати на вимогу митного органу та про підстави, що обумовлюють їх витребування, то в митного органу в подальшому відсутні підстави зробити висновок про те, що декларантом не подано якийсь із документів для підтвердження або спростування існування обставин, щодо яких вони вимагалися.

Відтак, не зазначення митним органом у вимозі про надання документів, відповідно до ч.3 ст.53 МК України, конкретизованого переліку документів, які повинен надати декларант, порушує права останнього, що слідує зі змісту ч.3 ст.53 МК України.

З матеріалів справи слідує, що відповідач розпочав консультацію між митним органом та декларантом, витребував у декларанта додаткові документи із застосуванням наступного формулювання: «Прошу надати додаткові документи, які підтверджують числове значення складової митної вартості товару згідно вимог пункту 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VІ» (зворот а.с.67).

Із наведеного вбачається, що відповідач не звернув уваги на перелік документів, які надав декларант; не встановив документів та пов`язаних з ними обставин, що викликають обґрунтований сумнів; не встановив переліку документів, які повинні бути надані декларантом для спростування встановлених обставин (обґрунтованого сумніву).

Тому відповідач, хоча й надіслав позивачу вимогу про надання документів, але виконав такий обов`язок формально.

Конкретизація переліку документів, які повинен надати платник податків пов`язується із вимогами до суб`єкта владних повноважень під час прийняття рішень (вчинення дій) діяти обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення (п.2 ч.2 ст.2 КАС України), а також забезпечити право особи на участь в процесі прийнятті рішення (п.9 ч.2 ст.2 КАС України).

Крім цього, в оскаржуваному рішенні відповідач зазначає, що за результатами застосування системи аналізу ризиків згенеровано наступні митні формальності: « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів», « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Відтак, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару, оскільки вартість подібних товарів є значно вищою, зокрема наявні митні формальності ідентичного товару в попередніх періодах: за ЕМД № UA403020/2022/12981 від 25.06.2022р., № UA403020/2022/10543 від 06.06.2022р., № UA403020/2022/10054 від 01.06.2022р., № UA403020/2022/10001 від 31.05.2022р., № UA403020/2022/9656 від 28.05.2022р., № UA403020/2022/9462 від 26.05.2022р., по яким митну вартість заявлено декларантом за резервним методом на рівні 1,10 USD/кг.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.08.2022р. у справі №820/9195/15 вказано, що оцінюючи обґрунтованість обрання відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товару (резервний), Суд зазначає, що сама лише наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Доводи відповідача про те, що при виконанні митних формальностей за митною декларацією спрацювала форма контролю системи управління ризиками щодо необхідності здійснити посилений контроль правильності визначення митної вартості товарів, витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів, не стосується обставин, які мають виключне значення для коригування задекларованої позивачем митної вартості товару. Спрацювання системи управління ризиками є підставою для контролюючого органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції і не може бути безумовною підставою для відмови в митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю. Різниця між митною вартістю товару, задекларованого особою, та митною вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про заниження митної вартості декларантом і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий правовий висновок зроблений Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постановах від 05.07.2022р. у справі № 804/150/16 та від 30.06.2022р. у справі №280/1824/19.

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не обґрунтував однозначність скоригованої ним ціни, не довів обґрунтованості своїх сумнівів щодо заявленої вартості декларантом, як наслідок, не пояснив чому позивач, який надав необхідні документи до митного оформлення свого товару, повинен визнати та сплатити митні платежі від вартості іншого товару, яку теж було скориговано митним органом, за невідомих позивачу умов та обставин.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.

Відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019р. у справі № 825/648/17.

При прийнятті спірного рішення відповідач використав інформацію АСМО «Інспектор» та навів номер і дату митної декларації, митну вартість з якої взято за основу. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби. Відповідач не вказав, які складові вплинули на формування саме такої вартості, не навів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що свідчить про порушення ним вимог ст.55 МК України.

Разом з тим, у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації, на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.

Отже, встановлені під час судового розгляду обставини дають підстави для висновку про те, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

На підставі досліджених письмових доказів колегія суддів вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

При цьому, митний орган належно не обґрунтував своє рішення про коригування митної вартості товару та не вказав, чому документи, надані декларантом згідно з переліком, передбаченим ст.53 МК України, унеможливлюють застосування першого (основного) методу визначення митної вартості товару.

Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019р. у справі № 803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На думку апеляційного суду, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Водночас, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У разі відсутності висновків про якісні та вартісні характеристики товарів не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Як слідує з оскаржуваних рішень, позивач не надав відповідачу виписку з бухгалтерської документації щодо формування вартості імпортованого товару, угоду із третіми особами, рахунки про сплату комісійних, платіжні документи від третіх осіб.

Разом з тим, сама по собі виписка з бухгалтерської документації, угода із третіми особами, рахунки про сплату комісійних, платіжні документи від третіх осіб, не є документами, по яких здійснюється оплата та доставка товару, оскільки підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є контракт та рахунок-фактура (інвойс). Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості. При цьому, ненадання такої документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару.

Колегія суддів враховує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, є недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, наявність розбіжностей у наданих позивачем під час декларування документах відповідачем не доведено.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості.

Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

З урахуванням викладеного, відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Таким чином, рішення відповідача № UA403020/2022/000119/2 від 28.07.2022р. про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим та безпідставним, не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи непідтвердження обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак, й покладених в основу спірного рішення, заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Тернопільську митницю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.09.2022р. в адміністративній справі № 500/2921/22 залишити без задоволення, а вказані рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Тернопільську митницю (утворену як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 27.01.2023р.