Справа № 160/1697/22
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/1697/22

головуючий суддя І інстанції Калугіна Н.Є.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
суддів: Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року в адміністративній справі №160/1697/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за період з 2015 року по 2017 рік;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 яку отримував під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби з 2015 року по 2017 рік з урахуванням раніше виплачених сум;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату ОСОБА_1 недоплачених частин за період з 2015 року по 2017 рік.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби за період з 2015 року по 2017 рік.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 , яку отримував під час проходження військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби з 2015 року по 2017 рік, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними, оскільки щомісячна грошова винагорода під час проходження військової позивачем служби з 2015 по 2017 рік, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, жодного разу не виплачувалась, оскільки наведена постанова на Державну спеціальну службу транспорту не розповсюджувалась.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Також, відповідачем було подано до суду клопотання про зупинення провадження по справі до моменту припинення на території України дії воєнного стану на підставі приписів п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України, згідно з якою, суд зупиняє провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Із змісту наведеної норми слідує, що остання стосується лише фізичної особи, яка перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Водночас, на юридичних осіб та суб`єктів владних повноважень (в тому числі на військові частини) положення згаданої норми процесуального закону не поширюються, а тому в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 10.12.2011 по 07.05.2018 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивачу 31 серпня 2015 року видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 звернувся з заявою до відповідача щодо нарахування та виплати неотриманих коштів, які входили до складу допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги для оздоровлення з включенням до складу останньої щомісячної додаткової грошової винагороди виплата якої передбачена постановою Кабінетом Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, діючої на час виплати.

Проте, відповіді на вказане вище звернення позивач не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні нового розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував позивач під час проходження військової служби за період з 2015 року по 2017 рік, останній звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими, оскільки виплачена позивачу щомісячна додаткова грошова винагорода 2015-2017 роках носила систематичний, а не епізодичний характер.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст.9 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1, 2 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту (далі-Держспецтрансслужба), а також порядок виплати їм одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби визначена Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної спеціальної служби транспорту, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 23.12.2008 року № 1547 ( далі Інструкція № 1547).

Відповідно до п. 5.1.1 Інструкції № 1547 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі вибуття в щорічну основну відпустку (частину щорічної основної відпустки) один раз на рік виплачується допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Також, згідно п.п. 5.2.1 Інструкції № 1547 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) один раз на рік виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Отже, зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що розрахунок та виплата допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснєються військовослужбовцями Держспецтрансслужби виходячи з розміру місячного грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обгрунтовує позовні вимоги посиланням на те, що відповідач виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги оздоровлення за період з 2015 року по 2017 рік здійснював без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінетом Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій».

З метою офіційного з`ясування обставин справи, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.10.2022 року було зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати до суду довідку стосовно розміру грошового забезпечення та її складових, які були виплачені позивачу щомісячно у період з 2015 по 2017 рік.

На виконання вимог наведеної ухвали, відповідачем до суду було подано довідку, в якій зазначено щомісячний загальний розмір виплаченого грошового забезпечення позивача за період з 2015 по 2017 рік без зазначення складових грошового забезпечення позивача, які входили до його загального розміру, що не відповідало вимогам наведеної ухвали.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2022 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 повторно надати до суду довідку стосовно розміру грошового забезпечення та її складових з детальним помісячним описом (оклад за військове звання, посадовий оклад, премії, тощо), які були виплачені позивачу щомісячно у період з 2015 по 2017 рік.

На виконання вимог наведеної ухвали, відповідачем до суду було подано довідку, стосовно розміру грошового забезпечення та її складових з детальним помісячним описом (оклад за військове звання, посадовий оклад, премії, тощо), які були виплачені позивачу щомісячно у період з 2015 по 2017 рік.

Зі змісту наведеної довідки вбачається, що у період з 2015 по 2017 рік щомісячна додаткова грошова винагорода, визначена постановою Кабінетом Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, позивачу не виплачувалась.

Відтак, з огляду на вказані правові приписи та встановлені обставини справи, підстави для врахування наведеної додаткової грошової винагороди при розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги оздоровлення за період з 2015 року по 2017 рік відсутні.

Таким чином, проаналзіувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2022 року в адміністративній справі №160/1697/22 скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя С.В. Сафронова

суддя В.Є. Чередниченко