Справа № 120/4223/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 січня 2023 р. Справа № 120/4223/22

Вінницький окружний адміністративний суд в складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02 липня 2020 року № 124 його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , з позивачем не проведено повний розрахунок.

Після звільнення з військової служби позивач звертався до суду за захистом своїх прав щодо ненарахування та невиплати військовою частиною індексації грошового забезпечення.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі № 120/8457/20-а зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а за результатами розгляду справи № 120/7199/21-а відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Як зазначає позивач, на виконання вказаних рішень суду військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та виплачено йому індексацію грошового забезпечення 23 лютого 2022 року, проте не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим позивач був змушений звертатися за захистом своїх прав до суду.

Рішенням суду від 14 жовтня 2022 року у справі № 120/2874/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 83001,75 гривень.

Окрім того, 30 листопада 2021 року Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 120/10954/21-а, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 03 липня 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

26 травня 2022 року на виконання цього судового рішення військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачеві кошти в сумі 105460,99 гривень.

Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року, адже рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року у справі № 120/2874/22 охоплювався період відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні з 03 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року та тоді не було враховано факт виплати грошових коштів 26 травня 2022 року на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 120/10954/21-а.

Відтак позивач звернувся з позовною заявою до суду, у якій просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року.

Ухвалою від 06 червня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у військової частини НОМЕР_1 інформацію про середньоденний розмір заробітку ОСОБА_1 у травні 2020 року та в червні 2020 року, інформацію щодо його грошового забезпечення у травні 2020 року та в червні 2020 року, а також інформацію про суму виплат та їх складові, які були здійсненні позивачу станом на день його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а також докази проведення інших виплат позивачу (в тому числі і на виконання судових рішень), що мало місце після виключення позивача зі списків особового складу військової частини (виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за додаткову відпустку, тощо).

15 червня 2022 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі.

17 червня 2022 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Тому, якщо військовослужбовець при звільненні не забезпечений усіма видами грошового забезпечення, які йому належать, то він має право не надавати згоду на його виключення зі списків особового складу військової частини та далі перебувати на усіх видах забезпечення відповідної військової частини до дня, коли з ним здійснять повний розрахунок. Крім того, відповідач наголошує на тому, що норми статті 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджуються на правовідносини, які виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, що узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини у рішенні "Меньшакова проти України". Зокрема відповідач стверджує, що з прийняттям судових рішень статті 116, 117 Кодексу законів про працю України не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що регулюються матеріальними нормами трудового права.

Разом із відзивом на виконання вимог ухвали від 06 червня 2022 року відповідачем подано витребувану судом інформацію.

Ухвалою суду від 26 січня 2023 року в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 02 липня 2020 року № 124 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 03 липня 2020 року виключено зі списків особового складу військової частини та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області.

Проте на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з позивачем не проведено повний розрахунок, у зв`язку із чим ним ініційовано звернення до суду з позовами.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі № 120/8457/20-а зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а за результатами розгляду справи № 120/7199/21-а відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

На виконання зазначених судових рішень військовою частиною 23 лютого 2022 року виплачено індексацію грошового забезпечення, проте не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду відповідним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року у справі № 120/2874/22 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 83001,75 гривень.

30 листопада 2021 року Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі № 120/10954/21-а, яким зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 03 липня 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

26 травня 2022 року на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачеві кошти в сумі 106612,12 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні гарантоване приписами Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України).

При цьому відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 КЗпП України.

Так, у статті 116 КЗпП України йдеться про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому частина 1 статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

При цьому частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем остаточний розрахунок з позивачем проведено 26 травня 2022 року, що свідчить про проведення повного розрахунку поза межами строку, визначеного статтею 116 КЗпП України, тому, на переконання суду, на відповідача слід покласти відповідальність, що передбачена статтею 117 КЗпП України.

Така ж правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 та ряду інших.

Разом із тим, визначаючись із розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що належить до виплати позивачеві, суд враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях доходила висновку, згідно із яким з урахуванням конкретних обставин справи, що мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

Зокрема, у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на таке: "З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні".

Судом установлено, що відповідачем при виключенні ОСОБА_1 03 липня 2020 року із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 не виплачено йому всіх належних сум, адже при розрахунку таких відповідачем не було виплачено індексацію грошового забезпечення (в тому числі з урахуванням базового місяця січень 2008 року).

При цьому такі складові грошового забезпечення виплачено позивачеві на виконання судових рішень Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 120/8457/20-а та № 120/7199/21-а.

Разом із тим судом також встановлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року, ухваленого за результатами розгляду адміністративної справи № 120/2874/22, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року в сумі 83001,75 гривень.

Відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід вираховувати, починаючи з 24 лютого 2022 року (адже судом уже вирішено питання щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 03 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року) по 26 травня 2022 року включно (день виплати грошових коштів на виконання рішення суду від 30 листопада 2021 року у справі № 120/10954/21-а.

Аналогічна правова позиція щодо визначення періоду, за який слід стягувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (у разі якщо такий стягувався вже на підставі іншого судового рішення), наведена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі № 560/16963/21-а.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок № 100).

Абзацом 3 пункту 2 вказаного Порядку № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 3 Порядку № 100 визначено складові, які враховуються при обчисленні середньої заробітної плати. Натомість, у пункті 4 Порядку № 100 йдеться про виплати, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати.

Особливості обрахунку розміру середньої заробітної плати за останні два місяці роботи наведено у пункті 8 Порядку № 100, згідно із яким нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас на необхідності застосування судом критеріїв зменшення розміру середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у вказаній постанові, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 806/2473/18, від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19, ряду інших. Про допустимість зменшення розміру відшкодування середнього заробітку у правовідносинах щодо проходження військової служби вказав і Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року (справа № 816/1640/17), зауваживши при цьому на обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в частині підстав зменшення відшкодування.

В даному випадку в рамках розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 з військової служби не проведено з останнім повного розрахунку, у зв`язку з чим є підстави вважати, що позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведено лише 26 травня 2022 року, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року, адже, як вже встановлено вище, за період з 03 липня 2020 року по 23 лютого 2022 року на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року у справі № 120/2874/22 відповідач вже виплатив позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому для визначення розміру такого заробітку слід застосувати згадувані вище підходи щодо пропорційності визначення розміру середнього заробітку із врахуванням алгоритму розрахунку середнього заробітку, який викладений в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Так, в цьому контексті суд враховує те, що остаточний розрахунок на виконання судового рішення у справі № 120/10954/21-а з позивачем проведено лише 26 травня 2022 року.

Довідкою-розрахунком військової частини від 15 червня 2022 року підтверджується те, що в травні та в червні 2020 року (два останні календарні місяці служби, що передували виключенню позивача зі списків особового складу військової частини) йому нараховано по 25964,75 гривень за кожен місяць.

З урахуванням приписів пункту 8 Порядку № 100 середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 851,30 гривень (25964,75 гривень + 25964,75 гривень / 61 календарних днів у травні та в червні 2020 року).

Із цього слідує, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року складає 389044,10 гривень (851,30 гривень * 457 календарних дні).

Застосовуючи механізм розрахунку розміру середнього заробітку, що визначений Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, суд враховує, що згідно з інформацією, яка відображена у витребуваній судом довідці військової частини НОМЕР_1 вих. № 381 від 15 червня 2022 року, загальний розмір усіх сум, на які позивач мав право на час його виключення зі списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України, становить 626028,78 гривень (з урахуванням усіх виплат за судовими рішеннями, які нараховано позивачу на картковий рахунок).

Відповідно, частка виплати відповідачем перерахованого грошового забезпечення позивача на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 120/10954/21-а в загальній сумі 107067 гривень становить 17,1 % від загальної суми коштів, належних позивачеві при звільненні (107067 гривень х 100% : 626028,78 гривень).

Отже, пропорційний від розміру невиплачених сум розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 у цьому випадку має становити 66526,54 гривень (389044,10 гривень х 17,1 %).

Таким чином, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності за статтею 117 КЗпП України та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, які визначені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 та від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, суд, ураховуючи обставини цієї справи та окреслені Верховним Судом критерії, доходить висновку, що розмір відшкодування позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року має визначатися виключно пропорційно від розміру невиплачених належних ОСОБА_1 сум за цей період та становить 66526,54 гривень.

При цьому, на переконання суду, з метою ефективного захисту порушених прав позивача таку суму слід стягнути з відповідача.

Також слід визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року, адже бездіяльність є проявом пасивної поведінки суб`єкта.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року включно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2022 року по 26 травня 2022 року включно в розмірі 66526 (шістдесят шість тисяч п`ятсот двадцять шість) гривень 54 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_4)

Рішення суду в повному обсязі складено 27.01.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович