Справа № 420/11170/22
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11170/22
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 по справі № 420/11170/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі №420/7467/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 14.06.2021 по 01.11.2021 в розмірі 253 119,3 гривень (двісті п`ятдесят три тисячі сто дев`ятнадцять гривень 30 копійок) з послідуючою сплатою податків та інших обов`язкових платежів, необхідних для нарахування у системі Пенсійного фонду України трудового/страхового стажу у зазначений період.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі № 420/7467/20 було задоволено його адміністративний позов. Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури від 29 жовтня 2020 року №2400-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України Про прокуратуру з 13 листопада 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Одеської обласної прокуратури з 14 листопада 2020 року. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2020 року по день поновлення на роботі в розмірі 229 992,48 грн. (двісті двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 48 копійок), без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Одеської обласної прокуратури з 14 листопада 2020 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі №420/7467/20 відповідачем 01.11.2021 було видано наказ № 2426к, згідно якого скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури від 29 жовтня 2020 року №2400-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Одеської області та органів прокуратури, а також поновлено позивача на займаній посаді з 14.11.2020.

Разом з тим, за період з 14.06.2021 року по 01.11.2021 року Одеською обласною прокуратурою не було відшкодовано позивачу середню заробітну плату за час невиконання рішення суду, що слугувало підставою для звернення позивача до суду для захисту власних прав та інтересів.

Відповідач поти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі № 420/7467/20 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді виконані Одеською обласною прокуратурою добровільно після надання позивачем належним чином засвідчених копій судових рішень.

У відзиві відповідачем також вказано, що суд також має встановити вину роботодавця у невиданнi наказу про поновлення працівника на роботі. Між тим, вини Одеської обласної прокуратури у невиконаннi рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі №420/7467/20 немає. Таким чином, на думку відповідача, підстави для стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі № 420/7467/20 відсутні.

Також відповідачем було заявлено клопотання про залишення без розгляду адміністративного позову позивача через пропуск ним строку звернення до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 18 жовтня 2022 року позов задовольнив частково.

Стягнув з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі № 420/7467/20 про поновлення позивача на роботі протягом 95 робочих днів (з 15.06.2021 по 29.10.2021) у сумі 151 731,15 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Одеська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Одеської обласної прокуратури не вбачається, оскільки перешкод для поновлення позивача обласною прокуратурою не створювалося, а тому й підстав для стягнення з обласної прокуратури середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі;

- суд першої інстанції невірно визначив розмір стягнутого середнього заробітку через не застосування правильно розрахованого середньоденного розміру заробітної плати позивача;

- суд першої інстанції проігнорував, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 30.08.2005 працював на різних посадах в органах прокуратури Одеської області, а з 18.12.2019 до часу звільнення працював на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Одеської області, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1

Наказом Одеської обласної прокуратури №2400к від 29 жовтня 2020 року на підставі рішення Одинадцятої кадрової комісії №10 від 10.07.2020 року, протоколу засідання одинадцятої кадрової комісії №16 від 28.09.2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України Про прокуратуру з 13 листопада 2020 року.

Не погоджуючись із рішенням, посилаючись на його неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із позовом в межах адміністративної справи № 420/7467/20 .

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 14.06.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 по справі № 420/7467/20 задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури від 29 жовтня 2020 року №2400-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України Про прокуратуру з 13 листопада 2020 року.

Поновив ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Одеської обласної прокуратури з 14 листопада 2020 року.

Стягнув з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2020 року по день поновлення на роботі в розмірі 229 992,48 грн. (двісті двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні 48 копійок), без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. Допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Одеської обласної прокуратури з 14 листопада 2020 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 13.10.2021 по справі №420/7467/20 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури були залишив без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року - без змін.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі №420/7467/20, відповідачем 01.11.2021 було видано наказ №2426к, яким скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури від 29 жовтня 2020 року №2400-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Одеської області та органів прокуратури, а також поновлено позивача на займаній посаді з 14.11.2020.

Разом з тим, за період з 14.06.2021 по 01.11.2021 Одеською обласною прокуратурою позивачу не було відшкодовано середню заробітну плату за час невиконання рішення суду, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом у справі № 420/11170/22.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на оскарження судового рішення до суду апеляційної інстанції, а також на добровільне виконання судового рішення лише після його надання позивачем у контексті цього спору є безпідставними, оскільки наведена обставина не звільняє роботодавця від обов`язку виконати рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі негайно після проголошення судом відповідного рішення, а у разі його невиконання - сплатити на користь незаконно звільненого працівника середній заробіток.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції виснував про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України саме за період з 15.06.2021 по 29.10.2021 включно, оскільки рішення суду про поновлення позивача на роботі від 14.06.2021 було виконано відповідачем лише 01.11.2021 про що свідчить наказ Одеської обласної прокуратури №2426к.

Щодо позовних вимог позивача в частині визначення обов`язку Одеської обласної прокуратури при стягненні на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі № 420/7467/20 сплатити податки та інші обов`язкові платежі, необхідні для нарахування у системі Пенсійного фонду України трудового/страхового стажу позивача у зазначений період, суд першої інстанції зазначив, що то така позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем під час вирішення справи № 420/11170/22 права позивача в цій частині не порушені.

Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом суд зазначив, що положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції по суті справи правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, КЗпП України, однак в частині обрахунку суми середнього заробітку вважає зазначити про таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 2 КАС України обов`язковість судового рішення визначена однією із засад (принципом) адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно із частиною третьою статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції зазначив, що відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Колегія суддів зазначає, що положеннями статті 235 КЗпП України законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів особи, що звернулася за захистом цього права.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року по справі № 160/12318/21( К/990/8564/22).

Отже, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 року по справі №260/1424/18, від 31.03.2020 року по справі №823/2321/18.

Вирішуючи спірне питання щодо наявності підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суд першої інстанції слушно акцентував, що належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі № 420/7467/20 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки керівника Одеської обласної прокуратури від 29 жовтня 2020 року №2400-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України Про прокуратуру з 13 листопада 2020 року. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Одеської обласної прокуратури з 14 листопада 2020 року. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Одеської обласної прокуратури з 14 листопада 2020 року та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Так, відповідно до судового рішення від 14.06.2021 по справі № 420/7467/20 вбачається, що на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.11.2020 по 14.06.2021 включно, що складає 144 робочих дні.

Натомість, вищезазначене рішення суду було виконано відповідачем лише 01.11.2021 про що свідчить наказ Одеської обласної прокуратури №2426к.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, а саме за період з 15.06.2021 по 29.10.2021 включно.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Суд першої інстанції при розрахунку сум, що підлягають стягненню на користь позивача, використано довідку Одеської обласної прокуратури від 07.12.2020 року № 249, відповідно до якої середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці становить 34339,16 грн., а середньоденний заробіток становить 1597,17 грн.

Таким чином, обраховуючи суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період 15.06.2021 - 29.10.2021 включно (95 робочих днів) суд першої інстанції зазначив , що він складає 151 731,15 грн.

Проте колегія суддів не погоджується із таким обрахунком судом першої інстанції суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням доводів апеляційної скарги, відповідно до яких судом першої інстанції застосовано розмір середньомісячної заробітної плати, визначений у справі № 420/7467/20, зокрема який вказаний у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021, згідно довідки Одеської обласної прокуратури від 07.12.2020 №249.

Натомість суд першої інстанції не врахував, що вказаний розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати у довідці № 249 розраховувався за попередньої редакцією Постанови № 100.

Так, за змістом абзацу третього пункту 2 розділ II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1213 було внесено зміни у постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, а саме змінено порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Матеріали справи містять довідку № 129, надану обласною прокуратурою до суду першої інстанції разом із відзивом на позов , відповідно до якої середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 , згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з урахуванням змін внесених постановою від 09.12.2020 №1213, за останні два місяця роботи перед звільненням складала 28 871,06 грн з урахуванням обов`язкових податків та зборів, середньоденна заробітна плата - 1342,84 грн .

Тому, з урахуванням змін , постановою від 09.12.2020 №1213 до порядку № 100, а також довідки відповідача, наданої до суду першої інстанції з урахуванням цих змін, колегія суддів дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.06.2021 - 29.10.2021 включно має бути розрахований позивачу відповідно до довідки № 129.

З 15.06.2021 по 29.10.2021 95 робочих днів, а отже середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 95 х 1342,84 грн. = 127 569,80 грн., яка визначена без виключення сум відрахування на податки та інших обов`язкових платежів, та яка належать стягненню з відповідача на користь позивача.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка належить до стягнення.

Щодо позовних вимог позивача про наявність підстав для застосування підвищеного посадового окладу та коригування заробітної плати по відповідній посаді при розрахунку середнього заробітку позивача за час затримки (з 15.06.2021 по 29.10.2021 ) та про задоволення інших сум стягнення та періодів за які вони повинні бути нараховані та виплачені, а також щодо позовних вимог в частині визначення обов`язку Одеської обласної прокуратури при стягненні на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі №420/7467/20 сплатити податки та інші обов`язкові платежі, необхідні для нарахування у системі Пенсійного фонду України трудового/страхового стажу позивача у зазначений період, колегія суддів зазначає, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Посилання ж апелянта на добровільне виконання судового рішення лише після його надання позивачем колегія суддів відхиляє, оскільки наведена обставина не звільняє роботодавця від обов`язку виконати рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі негайно після проголошення судом відповідного рішення, а у разі його невиконання - сплатити на користь незаконно звільненого працівника середній заробіток.

У постанові від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц Верховний Суд вказав, що за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Щодо посилання апелянта на пропущення позивачем строку звернення до суду з цим позовом апеляційний суд як і суд першої інстанції суд зазначає, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року по справі №560/7496/20 предметом якої також було стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи наведене та на підставі частини 4 статті 351 КАС України, враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив спірне питання, але з помилковим обрахунком суми середнього заробітку, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування висновку суду з викладених вище мотивів.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції по суті спірного питання без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 по справі № 420/11170/22 змінити.

Викласти другий абзац резолютивної частини судового рішення в такій редакції:

« Стягнути з Одеської обласної прокуратури (65026, м.Одеса, вул. Пушкінська, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі № 420/7467/20 про поновлення позивача на роботі протягом 95 робочих днів (з 15.06.2021 по 29.10.2021) у сумі 127 569,80 грн (сто двадцять сім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч гривень 80 копійок)»

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 по справі № 420/11170/22 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Домусчі С.Д. Семенюк Г.В.