Справа № 200/5177/22
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року Справа№200/5177/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Крилової М.М., розглянувши у судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13 грудня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду, через систему «Електронний Суд», надійшов позов адвоката Трун О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про:

-визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за результатами розгляду заяви про призначення пенсії від 04 жовтня 2022 року;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення з моменту звернення, з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 20.05.1993 року по 24.12.1993 року, з 10.08.1994 року по 09.02.1995 року, та до пільгового стажу за Списком 2 періодів роботи з 01.03.2003 року по 14.04.2003 року, з 15.10.2003 року по 05.04.2004 року, з 15.10.2004 року по 31.03.2005 року, з 15.10.2005 року по 31.03.2006 року, з 03.10.2006 року по 31.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 31.03.2007 року, з 15.10.2007 року по 14.04.2008 року, з 15.10.2008 року по 15.04.2009 року, 15.10.2009 року по 07.04.2010 року, з 12.10.2010 року по 15.04.2011 року, з 14.10.2011 року по 15.04.2012 року, з 15.10.2012 року по 15.04.2013 року, з 14.10.2013 року по 10.04.2014 року, з 24.10.2014 року по 09.04.2015 року, з 16.10.2015 року по 09.04.2016 року та з 14.10.2016 року по 02.11.2016 року, 03.11.2016 року по 10.04.2017 року, з 16.10.2017 року по 11.04.2018 року та з 22.10.2018 року по 09.04.2019 року, 15.10.2019 року по 15.04.2020 року, з 16.04.2020 року по 25.01.2021 року та з 26.01.2021 року по 04.10.2022 року.

Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. Однак рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, крім того, до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи. Вважає прийняте відповідачем рішенням протиправним, просить його скасувати, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області позов не визнало, 17 січня 2023 року надало відзив на адміністративний позов, зі змісту якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно пільгових довідок від 23.09.2021 №№ 255, 267, оскільки довідки не відповідають Додатку № 5 до Порядку 637 (у довідках наявні тільки підписи 2 осіб), також до пільгового стажу не зараховано періоди роботи згідно наданих довідок від 24.09.2021 №№ 701, 702, оскільки в довідках не зазначено на якому паливі працює котельня дільниця. До страхового стажу не врахований період роботи з 20.05.1993 по 24.12.1993, оскільки згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 у записі про звільнення наявні виправлення, які не завірені належним чином, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. За № 110. В наданій уточнюючій довідці від 24.09.2021 № 701 виявлено різницю між датою звільнення та датою наказу про звільненням більш як півроку. Відповідач вважає, що ним жодним чином не порушені права ОСОБА_1 при реалізації нею права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано копії та докази.

Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

02 березня 2022 року опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 року Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ №14/І-г. Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 12 вересня 2001 року.

04 жовтня 2022 року позивачка, через веб-портал, звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Не отримавши рішення відповідача позивачка, через веб-портал, надіслала запит до Пенсійного фонду в якому просила надіслати рішення за результатами розгляду заяви.

Листом від 16.11.2022 року №16806-14945/П-02/8-0500/22 відповідач повідомив, за результатами розгляду наданих документів страховий стаж складає 33 роки 20 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 складає 3 роки 10 місяців 29 днів. До страхового стажу не зараховано: період роботи з 20.05.1993 по 24.12.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлення у даті звільнення не завірено належним чином. Крім того, в довідці № 701 від 24.09.2021 різниця між датою звільнення та датою наказу про звільненням більш як півроку; період роботи з 10.08.1994 по 09.02.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення у наказі про прийняття на роботу. До пільгового стажу не зараховано: періоди роботи згідно довідок № 255 та № 267 від 23.09.2021, оскільки довідки не відповідають вимогам додатку 5 Порядку 637 (у довідках підпис 2 осіб); періоди роботи згідно довідок № 701 та № 702 від 24.09.2021, оскільки в довідках не зазначено на якому паливі працює котельня дільниця. У зв`язку з недосягненням пенсійного віку 55 років та відсутністю необхідного пільгового стажу позивачці відмовлено у призначенні пенсії.

Рішенням відповідача від 12.10.2022 року №61 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. Вік заявниці 51р. 2м. 14д. Страховий стаж 33р. 0м. 29д., пільговий 3р. 10м. 29д.

Вважаючи протиправним рішення відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.14 Інструкції якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Таким чином, при обчисленні пільгового стажу позивача за період роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а за період роботи після 01 січня 2004 року даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

В період з 11 березня 1994 року по 16 січня 2003 року застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

З 16 січня 2003 року по 24 червня 2016 року застосовувався Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36.

З 24 червня 2016 року застосовується Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з Порядком №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку).

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, за приписами наведених пунктів уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 29.05.1989 року містить наступні відомості:

20.05.1993 року прийнята помічником вихователя;

24.12.1994 року звільнена за власним бажанням;

10.08.1994 року прийнята учнем маляра-штукатура;

10.02.1995 року переведена майстром-штукатуром 2 розряду;

25.08.1998 року звільнена за власним бажанням;

01.06.2001 року прийнята штукатуром 2 розряду;

01.03.2003 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

02.10.2006 року звільнена у зв`язку з переведенням на шахту «Білозерська»;

03.10.2006 року прийнята машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду за переведенням;

31.10.2006 року звільнена за переведенням в ВП «Управління комунальних котелень»;

1.11.2006 року прийнята за переведенням машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

01.04.2007 року переведена подсобним робочим 2 розряду;

15.08.2008 року звільнена у зв`язку з переведенням;

16.08.2008 року прийнята за переведенням підсобним робітником;

15.10.2008 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

16.04.2009 року переведена сторожем;

15.10.2009 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

08.04.2010 року переведена підсобним робітником;

12.10.2010 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду

16.04.2011 року переведена підсобним робітником;

14.10.2011 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

16.04.2012 року переведена підсобним робітником;

15.10.2012 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

16.04.2013 року переведена підсобним робітником;

14.10.2013 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

11.04.2014 року переведена підсобним робітником;

24.10.2014 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

14.04.2015 року переведена підсобним робітником;

16.10.2015 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

10.04.2016 року переведена сторожем;

14.10.2016 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

02.11.2016 року звільнена за власним бажанням;

03.11.2016 року прийяна машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

11.04.2017 року переведена підсобним робітником;

16.10.2017 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

12.04.2018 року переведена підсобним робітником;

22.10.2018 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

10.04.2019 року переведена підсобним робітником;

30.08.2019 року звільнена за власним бажанням;

15.10.2019 року прийнята машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду за строковим договором з 15.10.2019 року по 15.04.2020 року;

16.04.2020 року переведена машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду;

25.01.2021 року звільнена за власним бажанням;

26.01.2021 року прийнята машиністом (кочегаром) котельні 2 розряду.

Запису про звільнення трудова книжка не містить.

Суд наголошує, що професія «машиніст (кочегар) котельні» відноситься до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Також, разом із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах позивачка надала довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжку або відповідних записів у ній, а саме: №256 від 23.09.2021 року ДП «Добропіллявугілля-видобуток»; від 24.09.2021 року №703 ТДВ «Шахта «Білозерська»; від 29.11.2022 року №965; №73 від 28.09.2021 року ДП «Добропіллявугілля-видобуток»; №255 від 23.09.2021 року ДП «Добропіллявугілля-видобуток»; №257 від 23.09.2021 року ДП «Добропіллявугілля-видобуток»; №702 від 24.09.2021 року ТДВ «Шахта «Білозерська»; №856 від 27.09.2021 року філія «Павлоградське енергопідприємство» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»; №029/к від 01.09.2021 року КП «Добро». Накази про результати атестації №66 від 01.11.2016 року, №531 від 01.11.2015 року, №445 від 30.07.2020 року, №163-ТБ від 20.05.005 року, №1007 від 20.12.2000 року та архівну довідку від №704 від 24.09.2021 року.

Разом з цим, у відповідності до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, копію витягу з якого позивачем додано до позовної заяви, останній у період 2010 році (5м. 7д.), 2011 році (6м. 3д.(, 2012 році (6м. 2д.), 2013 році (6м. 3д), 2014 році (5м. 18д.), 2015 році (6м. 9д.), 2016 році (6м. 9д.), 2017 році (6м. 16д.), 2018 році (5м. 21д.), 2019 році (5м. 26д.), 2020 році (11м. 6д.), 2021 році (12м. 1д.), 2022 році (5м.) виконувала роботи, які дають право на пільги у пенсійному забезпеченні (код спецстажу ЗПЗ013Б1)

Наказом Мінфіну від 14.04.2015 р. № 435 (зі змінами) затверджено довідник кодів підстав для обліку Пенсійним фондом України стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства.

Згідно зазначеного довідника код підстави ЗПЗ013Б1 - це працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461, і за результатами атестації робочих місць

Записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло та в повному обсязі, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені, тому надання позивачем довідок на підтвердження пільгового стажу не має бути обов`язковою умовою для такого підтвердження.

Отже, відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи позивача до пільгового стажу за Списком №2 з 15.10.2008 року по 15.04.2009 року, з 15.10.2009 року по 07.04.2010 року, з 12.10.2010 року по 15.04.2011 року, з 14.10.2011 року по 15.04.2012 року, з 15.10.2012 року по 15.04.2013 року, з 14.10.2013 року по 10.04.2014 року, з 24.10.2014 року по 09.04.2015 року, з 16.10.2015 року по 09.04.2016 року, з 14.10.2016 року по 02.11.2016 року, 26.01.2021 року по 04.04.2021 року з 01.07.2022 року по 04.10.2022 року (дата подання заяви про призначення пенсії)

Позовні вимоги в частині зарахування періодів роботи позивача з 03.11.2016 року по 10.04.2017 року, з 16.10.2017 року по 11.04.2018 року та з 22.10.2018 року по 09.04.2019 року, 15.10.2019 року по 15.04.2020 року, з 16.04.2020 року по 25.01.2021 року та з 05.04.2021 року по 30.06.2022 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до розрахунку стажу дані періоди зараховані до пільгового стажу за Списком №2, що підтверджується розрахунком стажу наданим відповідачем на вимогу суду.

Крім того, відповідачем не враховані періоди роботи згідно з уточнюючих довідок № 255 та № 257 від 23.09.2021, оскільки довідки не відповідають вимогам додатку 5 Порядку 637 (у довідках підпис 2 осіб) та № 701 та № 702 від 24.09.2021, оскільки в довідках не зазначено на якому паливі працює котельня дільниця.

Суд не погоджується з висновками органу Пенсійного фонду, оскільки стаж позивача підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 29.05.1989 року, уточнюючими довідками, в тому числі № 255 та № 257 від 23.09.2021 та № 701 та № 702 від 24.09.2021, наказами про атестацію робочих місць та архівною довідкою.

Відомості, зазначені у довідках не суперечать інформації, що міститься у трудовій книжці позивачки.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до п. 4.2 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 N 18-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

За приписами п.3 ст. 44 Закону України "Про загальнобов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

П. 4.2 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 N 18-1 орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N 22-1, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії.

Отже, відповідач у разі виникнення в нього сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивача та недостатності у ній відомостей про роботу, наділений правом перевірити та витребувати їх, однак цим правом не скористався. Крім того, при зверненні позивача за пенсією не надав останньому допомоги в одержанні відсутніх у нього документів, що відповідно вищевказаних правових норм являється ще й обов`язком відповідача.

Враховуючи вищенаведене та встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів роботи з 01.03.2003 року по 14.04.2003 року, з 15.10.2003 року по 05.04.2004 року, з 15.10.2004 року по 31.03.2005 року, з 15.10.2005 року по 31.03.2006 року, з 03.10.2006 року по 31.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 31.03.2007 року, з 15.10.2007 року по 14.04.2008 року року є протиправним.

Щодо не зарахування до страхового стажу період роботи з 20.05.1993 року по 24.12.1993 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлення у даті звільнення не завірено належним чином та з 10.08.1994 року по 09.02.1995 року, оскільки наявне виправлення у наказі про прийняття на роботу суд зазначає наступне.

На момент внесення у трудову книжку позивача запису про звільнення (24.12.1993 року) та запису про прийняття на роботу (10.08.1994 року) чинна інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року , яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вищезазначених положень законодавства свідчить про те, що записи до трудової книжки вноситься виключно власником або уповноваженим ним органом, у зв`язку з чим власнику трудової книжки не може ставитися в провину наявність неправильно занесених записів до трудової.

Окрім тою, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист) населення України від 29 липня 1993 року №58, не передбачає наслідків для особи щодо якої вона складена, порушення порядку ведення трудової книжки.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Таким чином, ОСОБА_1 , яка у даному випадку була працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення трудової книжки.

Невиконання підприємством вимоги Інструкції №58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи в останню вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, а недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/6-а, у яких останній зазначив про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що Головне управління ПФУ у Дніпропетровській області протиправно не зарахувало до страхового стажу періоди роботи позивача з 20.05.1993 року по 24.12.1993 року та з 10.08.1994 року по 09.02.1995 року.

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі Закон №2148-VIII), що доповнив Закон №1058-IV розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

50 років - по 31 березня 1965 року включно;

50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;

51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;

51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;

52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;

52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;

53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;

53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;

54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;

54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;

55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року».

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційного Суду України визнані неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

З урахування наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що станом на 10 жовтня 2022 року (день подання заяви про призначення пенсії), позивач мала право на пенсію, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинствапри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом:

-визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.10.2022 року №61 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.10.2022 року, відповідно до п. «б» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII з урахуванням рішення Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 20.05.1993 року по 24.12.1993 року, з 10.08.1994 року по 09.02.1995 року, та до пільгового стажу за Списком 2 періодів роботи з 01.03.2003 року по 14.04.2003 року, з 15.10.2003 року по 05.04.2004 року, з 15.10.2004 року по 31.03.2005 року, з 15.10.2005 року по 31.03.2006 року, з 03.10.2006 року по 31.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 31.03.2007 року, з 15.10.2007 року по 14.04.2008 року, з 15.10.2008 року по 15.04.2009 року, з 15.10.2009 року по 07.04.2010 року, з 12.10.2010 року по 15.04.2011 року, з 14.10.2011 року по 15.04.2012 року, з 15.10.2012 року по 15.04.2013 року, з 14.10.2013 року по 10.04.2014 року, з 24.10.2014 року по 09.04.2015 року, з 16.10.2015 року по 09.04.2016 року, з 14.10.2016 року по 02.11.2016 року, 26.01.2021 року по 04.04.2021 року з 01.07.2022 року по 04.10.2022 року.

При прийнятті рішення суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що спірне рішення визнано протиправним та скасовано, відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу періоди роботи, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.10.2022 року №61 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Соборний район, вул. Набережна Перемоги, будинок 26; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) від 04.10.2022 року, відповідно до п. «б» ст..13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII з урахуванням рішення Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 20.05.1993 року по 24.12.1993 року, з 10.08.1994 року по 09.02.1995 року, та до пільгового стажу за Списком 2 періодів роботи з 01.03.2003 року по 14.04.2003 року, з 15.10.2003 року по 05.04.2004 року, з 15.10.2004 року по 31.03.2005 року, з 15.10.2005 року по 31.03.2006 року, з 03.10.2006 року по 31.10.2006 року, з 01.11.2006 року по 31.03.2007 року, з 15.10.2007 року по 14.04.2008 року, з 15.10.2008 року по 15.04.2009 року, з 15.10.2009 року по 07.04.2010 року, з 12.10.2010 року по 15.04.2011 року, з 14.10.2011 року по 15.04.2012 року, з 15.10.2012 року по 15.04.2013 року, з 14.10.2013 року по 10.04.2014 року, з 24.10.2014 року по 09.04.2015 року, з 16.10.2015 року по 09.04.2016 року, з 14.10.2016 року по 02.11.2016 року, 26.01.2021 року по 04.04.2021 року з 01.07.2022 року по 04.10.2022 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: Дніпропетровська обл., місто Дніпро, Соборний район, вул. Набережна Перемоги, будинок 26; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова