Справа № 160/3962/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 160/3962/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року (головуючий суддя Сидоренко Д.В.)

в адміністративній справі №160/3962/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 21.02.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову ОСОБА_1 врахувати заробітну плату при нарахуванні пенсії за період до 01.07.2000 року від 06.01.2022 року №19;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не врахування довідки про заробітну плату від 15.05.2014 року №932, виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Чєлюскінців» при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не врахування довідки про заробітну плату від 12.06.2014 року №05/512, виданої «Трест Донецьк Шахтобуд» при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 16.11.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсії за віком з урахуванням довідки про заробітну плату від 15.05.2014 року №932 виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Чєлюскінців», довідки про заробітну плату від 12.06.2014 №05/512 виданої «Трест Донецьк Шахтобуд». Позов обґрунтований тим, що на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року по справі №160/6536/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком на 07.10.2021 року було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. Згідно розрахунку пенсії від 07.10.2021 року позивач дізнався, що при нарахуванні пенсії відповідачем не були взяті до уваги довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №932 від 15.05.2014 та довідку №05/512 від 12.06.2014. 04.01.2022 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу 32 роки 10 місяців 14 днів та повторно надав довідку про заробітну плату від 15.05.2014 №932 та довідку №05/512 від 12.06.2014. 06.01.2022 року ГУ ПФУ в Хмельницькій області надано відповідь про відмову врахувати заробітну плату при нарахуванні пенсії за період до 01.07.2000 на підставі ст.40 Закону №1058, оскільки надані довідки не підтверджені первинними документами. Відсутність підтвердження первинними документами обґрунтована ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Позивач не погоджується з правомірністю дій щодо відмови у врахуванні довідок про заробітну плату для обчислення пенсії №932 від 15.05.2014 та №05/512 від 12.06.2014 та проведенні на їх підставі перерахунку пенсії з дати призначення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, 29000, місто Хмельницький, вулиця Герцена, буд.10) про відмову в перерахунку пенсії, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №19 від 06.01.2022 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, 29000, місто Хмельницький, вулиця Герцена, буд.10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) від 04.01.2022р. про перерахунок пенсії із всіма наданими документами та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що довідки надані позивачем для перерахунку пенсії, в яких зазначено суми заробітної плати, мають враховуватись відповідачем та бути ним досліджені при прийняття відповідних рішень, тому рішення яким позивачу відмовлено в перерахунку пенсії на його заяву від 04.01.2022 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовна вимога про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову ОСОБА_1 врахувати заробітну плату при нарахуванні пенсії за період до 01.07.2000 року від 06.01.2022 року №19 - задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог відносно визнання протиправної бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не врахування довідки про заробітну плату від 15.05.2014 року №932, виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Чєлюскінців» та довідки про заробітну плату від 12.06.2014 року №05/512, виданої «Трест Донецьк Шахтобуд» при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 , оскільки відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 04.01.2022 року прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 06.01.2022 року №19, що виключає обставини бездіяльності відповідачів, тому

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 16.11.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсії за віком з урахуванням довідки про заробітну плату від 15.05.2014 року №932 виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Чєлюскінців», довідки про заробітну плату від 12.06.2014 №05/512 виданої «Трест Донецьк Шахтобуд», то суд зазначив, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії із всіма наданими документами, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що прийняв таке рішення, тому зобов`язав саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вказує, що позивач з 07.10.2021 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 призначену згідно рішення суду від 31.05.2021р. у справі №160/6536/21, а із заявою про перерахунок пенсії, за довідками, що видані в травні та червні 2014 року звернувся лише в січні 2022 року, що викликає сумніви щодо змісту зазначених довідок. Зазначив, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у справі №160/6536/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 26.11.2020 року №0400-010303-8/112890 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.11.2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду. В решті позовних вимог відмовлено.

04.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив перерахувати відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 32 роки 10 місяців 14 днів.

Листом від 10.01.2022 року №5486-018219-8/2818 Повідомленням про направлення рішення, Відділ обслуговування громадян №16 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, направив ОСОБА_1 відповідне рішення за результатами розгляду заяви від 04.01.2022р.

Так, рішенням від 06.01.2022 року №19, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовлено у проведенні перерахунку пенсії.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача №19 від 06.01.2022 року.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, Закону України «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII, від 05.11.1991 року, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 року.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-ХІІ) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-ХІІ) встановлено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії:

за віком;

по інвалідності;

в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (ст. 7 ЗУ №1788-ХІІ).

При цьому, пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується.

Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV) передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (ч.1 ст.44 ЗУ №1058-ХІІ).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває на обліку в Пенсійному фонді та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 07.10.2021 року відповідно до п.1 ч.2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-IV).

04.01.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною періоду 60 місяців до 01.07.2000 згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви про перерахунок пенсії позивач надав довідку про заробітну плату від 15.05.2014 №932 виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» та довідку від 12.06.2014 №05/512 виданої «Трест Донецьк Шахтобуд».

Рішенням від 06.01.2022 року №19, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовлено у проведенні перерахунку пенсії із врахуванням зазначених довідок з посиланням на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зазначено, що підстав для врахування довідок про заробітну плату від 15.05.2014 №932 виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» та довідки від 12.06.2014 №05/512 виданої «Трест Донецьк Шахтобуд» немає, оскільки довідки не підтверджені первинними документами.

Обґрунтовуючи свою відмову у перерахунку пенсії відповідач послався на ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої для обчислення пенсії враховується заробітна плата за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000 незалежно від перерв.

Також відповідач зазначив, що згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органами, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до частини 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь який акт (рішення, документ) виданий такими органами чи особами, є недійсний і не створює правових наслідків. Враховуючи зазначене, будь-які документи, підготовлені або видані органами з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.

Як наслідок, відповідач зазначив, що підстав для врахування довідок про заробітну плату від 15.05.2014 №932 виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Челюскінців» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» та довідки від 12.06.2014 №05/512 виданої «Трест Донецьк Шахтобуд» немає, оскільки довідки не підтверджені первинними документами.

Таким чином, ОСОБА_2 відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку з врахуванням заробітної плати за 60 календарних місяців до 01 липня 2000 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII від 15.04.2014 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (№1207-VII) громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Водночас, частиною 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (№1207-VII) передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Зокрема, частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (№1207-VII) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач опинився в ситуації, яка позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Однак, зазначені висновки суду першої інстанції жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі довідки.

В даному випадку, суд діє на захист прав позивача, який опинився у безпорадній ситуації, що веде за собою серйозні порушення або обмеження його прав як громадянина України.

Як наслідок, з урахуванням принципу верховенства права та «намібійських винятків» Міжнародного суду ООН відносно окупованих територій (документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян) колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані позивачем довідки слід прийняти як доказ трудової діяльності позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що довідки надані позивачем для перерахунку пенсії, в яких зазначено суми заробітної плати, мають враховуватись відповідачем та бути ним досліджені при прийняття відповідних рішень.

Таким чином, рішення відповідача від 06.01.2022 року №19, яким позивачу відмовлено в перерахунку пенсії за заявою від 04.01.2022 року є протиправним та підлягає скасуванню, відтак, слід врахувати заробітну плату при нарахуванні пенсії за період до 01.07.2000 року.

Щодо рішення суду першої інстанції в частини позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 16.11.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсії за віком з урахуванням довідки про заробітну плату від 15.05.2014 року №932 виданої Відокремленим підрозділом «Шахта імені Чєлюскінців», довідки про заробітну плату від 12.06.2014 №05/512 виданої «Трест Донецьк Шахтобуд», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії із всіма наданими документами, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Водночас, вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У зв`язку із чинністю вказаної вище норми Порядку №22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії, який у розглянутому спорі є органом, що прийняв таке рішення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зобов`язав саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача-1 спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржувалось, тому апеляційний перегляд в цій частині не здійснювався.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду, не підлягають розподілу судові витрати.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.06.2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 27.12.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова