Справа № 520/14773/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 р. Справа № 520/14773/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021, суддя Волошин Д.А., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 13.12.21, по справі № 520/14773/21

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал"

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство «Харківводоканал», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.04.2021 №5.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків №5 від 28.04.2021 прийняте з порушенням норм чинного законодавства, на підставі висновків, які не відповідають фактичним обставинам, внаслідок чого зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 адміністративний позов КП "Харківводоканал" задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.04.2021 №5, видане Північним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, яким до Комунального підприємства «Харківводоканал» застосовано штраф на загальну суму 16 807 218,07 грн (шістнадцять мільйонів вісімсот сім тисяч двісті вісімнадцять гривень 07 коп.).

Стягнуто на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків суму сплаченого судового збору у розмірі 22700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 коп.).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не враховано вимоги чинного податкового законодавства про наявність у позивача, як платника податків, беззаперечного обов`язку здійснити у встановлені строки сплату узгоджених податкових зобов`язань, при цьому, за несвоєчасну сплату таких зобов`язань законодавством передбачена відповідальність платника податків.

Також апелянт зазначає, що незгоден з позицією суду першої інстанції з приводу того, що неповернення державою КП «Харківводоканал» сум субвенції у розмірі 74768244,37 грн. позбавило відповідача можливості зменшити свої боргові зобов`язання з податку на додану вартість, оскільки за результатами проведених контролюючим органом у 2017-2018 роках позапланових виїзних перевірок КП «Харківводоканал» було встановлено надходження на рахунки відповідача коштів, однак, навіть при наявності грошових коштів у достатньому розмірі для виконання взятих на себе податкових зобов`язань, відповідач не виконує обов`язок, передбачений ст. 67 ПК України. При цьому, в силу приписів п. 187.10 ст. 187 ПК України, обов`язок щодо сплати ПДВ у КП «Харківводоканал» виникає тоді, коли відбувається зарахування (отримання) коштів на банківський рахунок (у касу) платника податку.

В судовому засіданні 17.01.2023 представник відповідача, Ринденко М.С., підтримав доводи апеляційної скарги. Представники позивача, Лисенко В.С. та Корольова В.Є, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що Комунальне підприємство "Харківводоканал" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, .

Видами діяльності підприємства за КВЕД являються: 36.00 Забір, очищення та постачання води (основний); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 55.90 Діяльність інших засобів тимчасового розміщування; 56.29 Постачання інших готових страв; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод.

Позивач перебуває на обліку в Північному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків.

Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведена камеральна перевірка АТ "Харківводоканал" з питань своєчасності сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ за період з 30.11.2020 по 28.02.2021 по податковим деклараціям за лютий 2017 р. (вх. № від 20.03.2017), березень 2017 р. (вх. № від 20.04.2017), квітень 2017 р. (вх. № від 22.05.2017), травень 2017 р. (вх. № від 20.06.2017), червень 2017 р. (вх. № від 20.07.2017), липень 2017 р. (вх. № від 19.08.2017), серпень 2017 р. (вх. № від 20.09.2017), вересень 2017 р. (вх. № від 20.10.2017).

За результатами перевірки складено акт №93/35-00-04-05-06/03361715 від 26.03.2021, яким встановлено несвоєчасну сплату КП «Харківводоканал» узгоджених сум грошових зобов`язань протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2455-VІ, згідно "Податкової декларації з ПДВ", наданої КП «Харківводоканал», а саме: затримку сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 33 614 436,13 грн. більше 30 календарних днів.

На підставі висновків акту камеральної перевірки №93/35-00-04-05-06/03361715 від 26.03.2021 та на підставі п. 124.3 ст. 124 ПК України відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.04.2021 №, яким до позивача за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ застосовано штраф у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання в розмірі 16 807 218,07 грн.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням від 28.04.2021 № позивачем було застосовано процедуру адміністративного оскарження, втім своїм рішенням від 27.07.2021 №17231/6/99-00-06-03-01-06 Державна податкова служба України відмовила у задоволенні скарги КП «Харківводоканал», а висновки оскаржуваного податкового повідомлення-рішення залишила без змін.

Не погодившись із висновками контролюючого органу, що відображені в акті перевірки, та винесеним на підставі останнього податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач (суб`єкт владних повноважень) не довів належними доказами правомірність та обґрунтованість прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків обтяжені обов`язком сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За приписами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 54.3.2 п.54.3 ст. 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

За правилами п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент проведення перевірки) проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

За змістом пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Отже, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та за своєю правовою сутністю та формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

Тобто, перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Як з`ясовано колегією суддів, актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог п. 57.1 ст.57 Податкового кодексу України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ.

Згідно з пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що на платника податків покладено обов`язок здійснити у встановлені строки сплату узгодженого грошового зобов`язання. Несплачене у встановлений законом строк узгоджене грошове зобов`язання визнається сумою податкового боргу платника податків. За несплату або несвоєчасну сплату платником податків узгодженої суми податкового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу на умовах визначених податковим законодавством. Передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених п.124.1 ст.124 ПК України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.

Нормами п. 124.2 та п. 124.3 ст. 124 ПК України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1 та 123.2 цієї статті, але вчинені умисно.

Колегія суддів зазначає, що Законом України від 16.01.2020 №466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466) визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктами 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2-124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 ст. 125-1 ПК України, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Податковим правопорушенням, за приписами п. 109.1 ст.109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

При цьому Податковий кодекс України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 ПК України та полягають у тому, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Крім того, необхідно враховувати, що вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Таким чином, умовами, які визначають вину особи, у розумінні ст. 112 ПК України є:

- встановлення можливості дотримання особою правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання;

- доведення контролюючим органом того, що вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини особи у вчинені податкового правопорушення.

Отже, Податковим кодексом України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.

Разом з тим, згідно з п. 109.3 ст. 109 ПК України, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи, лише у випадках визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 - 125-1.4 статті 125-1 ПК України.

В інших випадках, визначених Кодексом, за які передбачена фінансова відповідальність, обов`язок встановлення вини особи на контролюючі органи не покладений. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності є виключно не дотримання нею вимог Кодексу, за які така відповідальність встановлена.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що юридичним фактом, з яким законодавець пов`язує відповідальність у вигляді штрафу за п. 124.3 ст. 124 ПК України, є обов`язок доведення контролюючим органом вини платника податків, а саме, що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Так, в ході судового розгляду справи судом була встановлена несвоєчасна сплата позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ, проте умисності дій відповідачем не встановлено. Акт камеральної перевірки не містить жодних обґрунтувань умисного вчинення позивачем порушення норм п. 57.1 ст. 57 ПК України та необхідності застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених п. 124.3 ст. 124 ПК України.

Жодних доказів умисності несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ Північним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків до суду не надано.

Крім того, колегія суддів не вбачає можливим встановлення в межах камеральної перевірки обставин, що свідчать про умисність діянь платника податків. Адже згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Також необхідно зазначити, що несплата була викликана відсутністю субвенцій на погашення різниці в тарифах.

З цього приводу, колегія суддів вказує, що ст. 31 Закону України від 21.12.2016 №1801 "Про Державний бюджет України на 2017 рік" позивачу, як підприємству, що надає послуги з постачання житлово-комунальних послуг, було виділено субвенцію з державного бюджету у розмірі 123 015 395,73 грн. Вказані субвенційні кошти надавалися з метою погашення різниці між фактичною вартістю послуг КП «Харківводоканал» з водопостачання та водовідведення та тарифами, що затверджувалися органами державної влади, та які фактично мали статус державної гарантії щодо відшкодування збитків підприємства.

На виконання наведеної статті бюджетного закону між КП «Харківводоканал» та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації було укладено Договори про організацію взаєморозрахунків від 27.06.2017 №3-21/з та №4-21/з; від 13.11.2107 №З6-21/з, №31-21/з та №41/21-з; від 17.11.2017 №38-21/з, від 19.12.2017 №51-21/з відповідно до постанови КМУ від 18.05.2017 №332 на загальну суму 123 015 395,73 грн. При цьому вказана сума мала цільове призначення та за умовами п. 7 Договорів мала була бути перерахована до загального фонду державного бюджету на погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Із вказаної суми у 2017 році КП «Харківводоканал» отримало лише 48 247 167,36 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи.

Позивач зазначив, що кошти, що залишилися, у розмірі 74 768 228,37 грн завдяки неприйняттю Мінфіном рішення про перерахування підприємству субвенції на погашення різниці в тарифах та недоведення цього рішення до відома Казначейства, на рахунок підприємства ані у 2018, ані у 2019 році так і не надійшли, що унеможливило своєчасну сплату самостійно задекларованих зобов`язань у лютому - вересні 2017 року. Всі ці обставини стали підставою для звернення КП «Харківводоканал» до суду про визнання протиправною бездіяльність Мінфіну та зобов`язання центральний орган державної влади вчинити певні дії.

Судовими рішеннями всіх трьох інстанцій (справа №820/1410/18) дії Мінфіну були визнані незаконними та протиправними, але будь - яких дій з боку останнього щодо виконання ст. 31 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» здійснено не було.

В подальшому, для отримання належних позивачу 74 768 228,37 грн, підприємство звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Держави в особі Міністерства фінансів про відшкодування шкоди, завданої неперерахуванням сум субвенцій у розмірі 74 768 228,37 грн., який був задоволений 13.01.2020 (справа №922/1465/19). Кошти за цим рішенням суду підприємство почало отримувати лише наприкінці грудня 2020 року, що підтверджується копіями платіжних доручень від 30.12.2020 №4647, №4630, №2553, №4647.

Усі отримані суми позивач відразу ж та у повному обсязі перераховував до бюджету на сплату ПДВ, що підтверджується копією платіжного доручення від 04.01.2021 №28.

Таким чином, всі ці дії свідчать про відсутність умисності дій позивача щодо несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ.

Щодо доводів позивача про те, що КП "Харківводоканал" при наявності грошових коштів у достатньому розмірі для погашення заборгованості не виконує податковий обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податків в порядку і строки, визначені ПК України, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії протоколу Територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах Харківської обласної державної адміністрації від 05.07.2018 №3, господарська діяльність позивача є збитковою.

Так, за змістом вказаного протоколу від 05.07.2018, узгоджена сума заборгованості Держави щодо відшкодування збитків КП «Харківводоканал» на покриття різниці в тарифах лише протягом 2010-2015 років складає 356 355 781,91 грн.

Доказом, що діяльність підприємства є збитковою підтверджується також Висновком комісійного експертного економічного дослідження від 17.12.2018 №21268/№27963. Відповідаючи на поставлені питання, експерти зазначають, що наданими для дослідження документами підтверджується наявність збитків підприємства внаслідок реалізації послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2016 по 30.06.2018 за регульованими на державному рівні тарифами, в тому числі: за 2016 рік - в загальній сумі 246856,4 тис. грн, за 2017 рік - в загальній сумі 275744,4 тис. грн, 1 півріччя 2018 року - в загальній сумі 174883,3 тис. грн.

Та обставина, що за період 2016-2020 роки, відповідно до форма №3 фінансової звітності "Звіт про рух грошових коштів", на які посилається відповідач, на рахунки підприємства надійшли кошти за послуги водопостачання та водовідведення, у розмірі достатньому для погашення боргу, не спростовує факту здійснення позивачем збиткової діяльності, та з урахуванням перерахунку вказаних коштів виключно за цільовим призначенням (заробітна плата, МБРР, льготи та субсидії, цільове фінансування придбання ОЗ, цільове фінансування об`єктів капітального будівництва), не свідчить про наявність у КП «Харківводоканал» можливості виконати зобов`язання щодо сплати боргу.

Крім того, посилання відповідача на відсутність у позивача сертифікату про наявність форс-мажорних обставин спростовуються наявним в матеріалах справи Сертифікатом Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 №44/63.01-6, яким засвідчено неможливість виконання КП «Харківводоканал» податкових зобов`язань зі сплати ПДВ в зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), а саме: бездіяльність органів державної влади в частині неприйняття нормативно-правового акту про визначення джерела для відшкодування різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та неперерахування виділених сум субвенцій; протиправні дії третіх осіб, які унеможливили виконання податкових зобов`язань підприємства з ПДВ у періодах, починаючи з січня 2017 по лютий 2020 у термін протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 статті 203 ПК України для подання податкової декларації.

У зв`язку з чим КП «Харківводоканал», не отримавши більшу частину вказаної вище субвенції, не мало інших джерел для погашення заборгованості по сплаті податку на додану вартість у сумі 33 614 436,13 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що платник податків, КП "Харківводоканал", мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України в частині сплати/перерахування задекларованих позитивних сум податку на додану вартість вчасно, але відповідні дії не вчиняв.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відсутня умисність дій позивача щодо несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ, тому відсутні підстави для застосування п. 124.3 ст. 124 ПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності та скасування в повному обсязі податкового повідомлення рішення від 28.04.2021 №5.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у справі № 520/14773/21 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі № 520/14773/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов
Постанова складена в повному обсязі 27.01.23.