Справа № 154/615/22
Суддя: Каліщук А. А.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Каліщука А.А.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської митниці про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся із позовною заявою про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач притягнув його до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та наклав штраф в розмірі 34 000 гривень.

Постанову про адміністративне правопорущення вважає незаконною, оскільки 03.06.2018 не ввозив на територію України транспортний засіб марки «Volkswagen Bora».

В матеріалах справи не має жодного доказу його винуватості, а тому просить скасувати постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

На час розгляду справи відповідач не подав відзиву на позовну заяву, а також не надав суду жодних доказів.

Представник позивача просила проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час, місце розгляду справи, не подавав заяв про відкладення розгляду справи, не повідомив суд про причину неявки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 13.01.2022 постановою заступника начальника Київської митниці ОСОБА_2 притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України.

Зокрема, із змісту постанови вбачається, що 22.07.2021 до відділу митного оформлення №1 митного поста «Київ Центральний» Київської митниці декларантом ПП «ГЕО-МАКС», в особі уповноваженого на декларування ОСОБА_3 , подано митну декларацію щодо оформлення у вільний обіг транспортного засобу марки «Volkswagen Bora» для одержувача ОСОБА_4 .

До митного оформлення вказаного транспортного засобу був наданий договір купівлі-продажу автомобіля від 02.07.2021, де покупцем є ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації електронної базт даних АСМО «Інспектор» транспортний засіб «Volkswagen Bora» ввезений на митну територію України 03.06.2018 ОСОБА_1 , для особистого користування в режимі транзит, в зоні діяльності Волинської митниці ДФС.

Позивач притягнуий до адміністративної відповідальності за передачу транспортного засобу поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особи, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзиту за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

Відповідно до статей 90, 95 МК України, транзитом визначається митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності для автомобільного транспорту - 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб.

Ч. 4 ст. 469 МК України передбачає відповідальність за передачу транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні.

Частиною 1 ст. 381 МК України передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

У відповідності до п.3.1 розділу IV Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом ДМСУ від 17 листопада 2005 року, № 1118, у разі ввезення громадянином-нерезидентом з метою транзиту на митну територію України транспортного засобу, зареєстрованого у відповідному реєстраційному органі іноземної держави, або ввезення з цією самою метою громадянином-резидентом транспортного засобу, зареєстрованого постійно в цьому органі та який йому належить, що підтверджується відповідним документом про право власності на такий транспортний засіб та реєстраційним документом, декларування такого транспортного засобу здійснюється в усній формі.

У постанові про порушення митних правил № 5899/10000/21 зазначено, що транспортний засіб «Volkswagen Bora» ввезений на митну територію України 03.06.2018 ОСОБА_1 , для особистого користування в режимі транзит, в зоні діяльності Волинської митниці ДФС.

Однак на підтвердження даної обставини відповідач не надав суду жодних доказів, котрі б підтверджували, що 03.06.2018 ОСОБА_1 ввіз на митну територію України саме транспортний засіб «Volkswagen Bora», котрий передав у володіння, користування, розпорядження особі, яка безпосередньо не переміщувала його у митний режим транзиту.

Із наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України інформації встановлено, що ОСОБА_1 03.06.2018 перетинав державний кордон України.

Однак даний документ не містить інформації, що ОСОБА_1 03.06.2018 ввіз на митну територію України транспортний засіб «Volkswagen Bora».

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази ввезення ОСОБА_1 03.06.2018 транспортного засобу «Volkswagen Bora» на митну територію України, для особистого користування в режимі транзит, в зоні діяльності Волинської митниці ДФС.

Крім того не надано суду доказів, що позивач належним чином повідомлявся про час та дату розгляду справи (13.01.2022) про адміністративне правопорушення.

Відповідач, котрий повинен був перевірити обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема ввезення ОСОБА_1 транспортного засобу на митну територію України, не зробив цього та притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, що суперечить завданням у справах про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, можливість оформлення ввезення транспортного засобу в режимі «транзит» на митну територію України лише на підставі наявної інформації з паспортних даних особи, без будь-якої додаткової фіксації, наприклад, у виді письмового декларування, фотофіксації, тощо, дійсно може створити умови для виникнення ситуацій щодо можливого зловживання особами виниклою ситуацію з метою незаконного переміщення на митну територію України транспортних засобів та оформлення їх ввезення на підставних осіб. В даному випадку при винесенні даного рішення суд об`єктивно погоджується з такими доводами позивача, що також підтверджується масовими аналогічними позовами до судів на територіях прикордонних районів Львівської та Волинської областей, а також зареєстрованими щодо цього кримінальними провадженнями.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписів ч. 1 ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Статтею 489 МК України передбачено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 8 МК України визначено принципи діяльності державної митної служби, а саме законності та презумпції невинуватості та єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України.

Відповідно до ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 487 МК України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто закон розглядає протиправну дію (бездіяльність), вчинену певною особою, порушення митних правил (адміністративний проступок) лише в тому випадку, якщо має місце вина цієї особи, якщо вчинене було здійснено навмисно або з необережності.

Роз`ясненнями, що викладені у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року визначено, що згідно зі ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь обвинуваченого.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплено у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже в даному випадку наявність сумніву щодо доведеності вини, відповідно ст.62 Конституції України, має тлумачитися на користь позивача.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

На підставі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, вислухавши безпосередньо в судових засіданнях пояснення позивача, проаналізувавши з іншими доказами в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд прийшов до висновку, що вина позивача в даній справі про порушення митних правил не була доведена «поза розумним сумнівом», а постанова про притягнення її до відповідальності за ч.4 ст.469 МК України є безпідставною і підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Сама лише постанова про порушення митних правил без надання доказів на підтвердження обставин викладених у постанові не дають підстав вважати, що рішення відповідача є правомірним та вказують на те, що відповідачем таке рішення прийнято упереджено та необґрунтовано, що є підставою для його скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 20, 77, 244-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити.

Скасувати постанову №5899/10000/21 від 13.01.2022 винесену заступником начальника Київської митниці Андрієм Михалевичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:/підпис/

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя А.А. Каліщук