Справа № 300/8303/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/8303/21 пров. № А/857/14960/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року (суддя першої інстанції Чуприна О.В., м. Івано-Франківськ)

В С Т А Н О В И В :
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо проведення перерахунку пенсії на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 по справі №300/489/21 щодо зменшення відсоткового розміру пенсії з 85% до 70% грошового забезпечення; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату з 01.09.2021 пенсії у розмірі 85% суми грошового забезпечення, визначеного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» станом на 05.03.2019 без обмеження максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2021 десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, при здійсненні на підставі відомостей довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 за №9/1/73 від 02.12.2020, перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.09.2021 на підставі відомостей довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 за №9/1/73 від 02.12.2020 без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись частково із рішенням, вважаючи таке в частині ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 та Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оскаржили його в апеляційному порядку.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржене рішення суду від 26.09.2022 та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що відповідач в частині перерахунку та виплати пенсії з 01.09.2021 протиправно зменшив відсоткове значення розміру пенсії з 85 % на 70 % грошового забезпечення. Стверджує, що положення статті 13 Закону № 2262-ХІІ, якими встановлено розмір пенсії виходячи з 70 відсотків від грошового забезпечення, можуть застосовуватись лише до правовідносин, що стосуються питань саме призначення пенсії, а не її перерахунку. Адже до останнього застосовуються спеціальні норми, що регулюють умови та підстави встановлені саме щодо перерахунку пенсії. Всупереч наведеного, при здійснені перерахунку пенсії позивачу з 01.09.2021 управління пенсійного фонду застосувало норми, які регулюють питання саме призначення пенсії, що є безпідставним.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржене рішення суду від 26.09.2022 та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що під час нарахування і виплати пенсії відповідач керувався нормами статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Приписи статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції, чинній на момент перерахунку позивачу пенсії, носять імперативний характер та неконституційними не визнавались. Отже, позивачу пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому заперечує проти задоволення вказаної апеляційної скарги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому заперечує проти задоволення вказаної апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з серпня 2005 року отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»", що підтверджено заявою про призначення пенсії від 05.09.2005, розрахунком на пенсію від 19.09.2005 за №ХД-18340 та протоколом за пенсійною справою №ХД-18340 від 31.12.2017 (а.с.37, зворотній бік а.с.37, а.с.47).

На підставі поданих до відповідача документів, ОСОБА_1 згідно із коментованим Законом, в редакції станом на серпень 2005 року та внесених в подальшому змін до положень статті 13 Закону №2262-XII, виходячи із загального стажу служби понад 30 років, призначена пенсія за вислугу років у розмірі 85% грошового забезпечення, що підтверджено протоколом за пенсійною справою №ХД-18340 від 31.12.2017 (а.с.47).

У березні 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання вимог постанов Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» на ім`я ОСОБА_1 видано довідку №ХД18340 від 17.03.2018 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій, згідно якої, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними на 01.03.2018, за прирівняною посадою в загальному становив 12 375,00 грн, в тому числі: посадовий оклад 6 770,00 грн, оклад за військове званням (полковник) 1 480,00 грн, надбавка за вислугу років 50% - 4 125,00 грн (зворотній бік а.с.42).

На підставі вказаної довідки, керуючись положеннями постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в грудні 2018 року позивачу з 01.04.2018, в тому числі за період з 01.01.2018, проведено перерахунок пенсії, що підтверджено протоколом перерахунку за пенсійною справою №ХД18340-Міноборони (а.с.43).

При цьому відповідач застосував максимальний розмір грошового забезпечення 70%, який відповідає положенням частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», в редакції станом на момент здійснення перерахунку, та відповідно до пункту 23 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в України» від 27.03.2014 за №1166-VII.

Загальний нарахований розмір пенсії після перерахунку (з 01.01.2018 з усіма підвищеннями і надбавкам, окрім основного розміру пенсії 70% від грошового забезпечення) склав 11 647,69 грн, а у зв`язку із дією Постанови №103 фактична виплата становила 8244,63 грн (а.с.43).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018, яке набрало законної сили 22.09.2022, у справі №0940/2224/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести з 01.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи із розрахунку 85 відсотків грошового забезпечення та здійснити виплату йому пенсії в розмірі 85 відсотків відповідного грошового забезпечення із врахуванням раніше виплачених сум.

На виконання даного рішення суду ОСОБА_1 у березні 2019 року здійснено перерахунок пенсії в розмірі 85% від відповідних сум грошового забезпечення починаючи з 01.01.2018.

Нарахований розмір пенсій склав 13 991,85 грн, однак з урахуванням положень Постанови №103 фактична виплата пенсії в перерахованому розмірі здійснювалася в фіксованому розмірі 11 710,24 грн, що підтверджено протоколом за пенсійною справою №ХД18340-Міноборони (зворотній бік а.с.43).

Доплату за період з 01.01.2018 по 28.02.2019 в сумі 16 253,32 грн виплачено 17.03.2021.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 , яке набрало законної сили 21.12.2020, у справі №300/964/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відповідно до складеної ІНФОРМАЦІЯ_3 довідки про розмір грошового забезпечення із включенням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, станом на 05.03.2019, здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням проведених платежів; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 05.03.2019 виплату ОСОБА_1 перерахованого відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 за №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» підвищення пенсії у розмірі 100% суми підвищення, визначеного станом на 01.03.2018, однією сумою, з урахуванням проведених платежів.

Управлінням з січня 2021 року на виконання рішення суду із урахуванням даних нової довідки №9/1/73 від 02.12.2020 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 (за прирівняною посадою, "заступник військового комісара з гуманітарних питань", яку він займав на день звільнення, станом на 31.08.2005) в загальному розмірі 23 803,75 грн (а.с.88), проведено перерахунок пенсії позивача.

Загальна сума нарахованої пенсії (основний розмір пенсії і надбавки) склала 26 279,06 грн (а.с.18).

Однак, виплата пенсії ОСОБА_1 була обмежена 17 690,00 грн (десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність) та в подальшому збільшувалася із зростанням значення прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі №300/489/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2019 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Виконуючи в серпні 2021 року вказане рішення суду Управлінням проведено перерахунок з 01.09.2021 пенсії ОСОБА_1 (а.с.17, 46), а її виплату здійснено (здійснюється) в фіксованому розмірі в сумі 21 671,91 грн, в тому числі основний розмір пенсії в сумі 16 662,63 грн (70% від грошового забезпечення 23 803,75 грн).

ОСОБА_1 звернувся до Управління із заявою від 23.09.2021, зокрема, про перерахунок пенсії, відновлення відсоткового значення розміру грошового забезпечення із якого обчислюється пенсія (85%) та виплати пенсії у максимальному її розмірі з 01.09.2021.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом №8411-8141/М-02/8-0900/21 від 20.10.2021 відмовив у задоволенні заяви позивача про перерахунок пенсії, мотивуючи тим, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі №0940/2224/18 пенсійним фондом в добровільному порядку проведено з 01.01.2018 перерахунок пенсії в розмірі 85% грошового забезпечення, який становив з урахуванням усіх надбавок та підвищень 11 710,24 гривень. На виконання рішення суду у справі №300/964/20 від 24.09.2020 з врахуванням оновленої довідки, в січні 2021 року Управлінням проведено перерахунок пенсії починаючи з 01.04.2019, розмір якої скла 26 279,06 гривень. Однак, відповідно до вимог чинного законодавства пенсія виплачується в максимальному розмірі 17 690,00 грн. Різниця між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченою за період з 01.04.2019 по 31.12.2020 склала 38 776,04 грн. Також зазначено, що на виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 по справі №300/489/21 в серпні 2021 року здійснено перерахунок пенсії без обмеження її максимальним розміром, значення якої склало 21 671,91 гривень. Позивача повідомлено про визначену різницю між перерахованим розміром пенсії і фактично виплаченою за період з 01.04.2019 по 31.08.2021, яка склала 170 519,33 грн (а.с.21-23).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку перерахунку призначеної пенсії військовослужбовця на підставі оновленої довідки, виданої станом на 05.03.2019 за правилами Постанови №704 (із включенням додаткових щомісячних видів грошового забезпечення і премії), таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність. Розмір обрахунку при нарахуванні (не виплаті) основної пенсії із застосуванням 70% грошового забезпечення за даними нової (останньої) довідки №9/1/73, складеної в грудні 2020 року (23 803,75 грн), за показниками станом на 05.03.2019, є в майже у два рази більшим від розміру пенсії, обчисленого в значенні 85%, виходячи із відомостей попередньої довідки №ХД18340, складеної в березні 2018 року, за показниками станом на 01.03.2018. Отже, при застосуванні різних відсотків (85% і 70%) із врахуванням відомостей довідок уповноваженого органу №9/1/73 (станом на 05.03.2019) і №ХД18340 (станом на 01.03.2018) не має місце зменшення нарахування (не виплати) розміру пенсії, а відповідно і звуження права позивача на гарантоване законом справедливе пенсійне забезпечення, в тому числі в наслідок його перерахунку при виконанні рішення суду у даній справі №300/489/21. Позовні вимоги осіб, пенсія яких призначена за правилами Закону №2262-ХІІ підлягають до задоволенню лише до моменту зміни грошового забезпечення із включенням/урахуванням щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення та/або їх збільшення, тобто до 01.04.2019 (для колишніх військовослужбовців і прирівняних до них осіб), і до 01.12.2019 (для колишніх співробітників органів внутрішніх справ) відповідно.

Також суд вказав, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, якою було встановлено обмеження пенсій максимальним розміром. Отже, дії відповідача щодо застосування обмежень при перерахунку та виплаті пенсії позивача максимальним розміром є протиправними.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).

Частиною 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ (у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) визначено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Встановлено, що згідно з протоколом за пенсійною справою №ХД-18340 від 31.12.2017 пенсія позивача обраховувалась з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення виходячи з 85% розміру грошового забезпечення.

У подальшому стаття 13 Закону № 2262-ХІІ неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин вказана вище стаття передбачала, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Однак, застосування 70 відсоткового показника до перерахунку пенсії відповідача є протиправним, оскільки такий застосовується під час призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і тому, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Така правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 лютого 2019 року, ухваленому за результатами розгляду справи № 240/5401/18, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року.

Отже, для перерахунку пенсії позивача відповідно до ст.63 Закону № 2262-ХІІ відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому, при перерахунку пенсії, змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість, відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні, відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Таким чином, відповідач, при перерахунку пенсії позивача, на виконання рішення суду у справі № 300/489/21, у якому не вирішувалося питання про відсотковий розмір пенсії позивача, неправомірно, самостійно, зменшив відсоткове значення розміру пенсії до грошового утримання з 85 відсотків до 70 відсотків.

Натомість, суд першої інстанції не захистив порушене право позивача на належний розмір пенсійного забезпечення, зробивши висновок про те, що розмір пенсії позивача, внаслідок перерахунку, не зменшився, який не має правового значення для даної справи, оскільки, спірним є відсоток грошового забезпечення, який застосовується при перерахунку пенсії, а не розмір пенсії після перерахунку.

Вказане є підставою для визнання протиправними дій відповідача щодо перерахунку пенсії позивача з 01.09.2021 виходячи з розрахунку 70% грошового забезпечення та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.09.2021 виходячи із 85 % грошового забезпечення для обчислення розміру пенсії.

Щодо обмеження розміру пенсії максимальним розміром суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно з ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п. 2.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Конституційний Суд України, керуючись частиною третьою статті 61 Закону України "Про Конституційний Суд України", вважає, що з підстав, наведених у цьому Рішенні, підлягають визнанню такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення першого речення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, згідно з якими "максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

Приписами п.п. 1, 2 резолютивної частини вказаного рішення, визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

Положення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 втратили чинність, оскільки є неконституційними.

Крім того, положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в цілому визнано неконституційним з 20 грудня 2016 року, що означає, що з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже, зміни внесені Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 VIII до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії, призначеної у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», максимальним розміром.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі № 522/3093/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 16.04.2020 у справі №620/1285/19, від 09.11.2020 у справі №813/678/18, від 09.02.2021 у справі №1640/2500/18.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте вказаний Закон містить посилання на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який є спеціальним законом щодо призначення та виплати пенсії військовослужбовців. Норма щодо обмеження максимального розміру пенсії військовослужбовців у вказаному спеціальному законі визнана неконституційною, тобто Конституційний Суд України визнав неконституційним обмеження пенсій військовослужбовців максимальним розміром, а тому відповідач не може застосовувати положення ст. 2 Закону України № 3668 від 08.07.2011 при призначенні/перерахунку пенсії позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі гарантії не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.

Також на користь зазначеного висновку суду апеляційної інстанції свідчить стала практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, в рішенні ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (за заявою № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно обмежено максимальним розміром належну позивачу пенсію.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі гарантії не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.

Також на користь зазначеного висновку суду апеляційної інстанції свідчить стала практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, в рішенні ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 (за заявою № 68385/10 та № 71378/10) зазначено, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та прийняття постанови про задоволення вказаних позовних вимог.

Отже, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог необхідно скасувати та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення таких позовних вимог шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо перерахунку пенсії позивача з 01.09.2021 виходячи з розрахунку 70% грошового забезпечення та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.09.2021 виходячи із 85 % грошового забезпечення для обчислення розміру пенсії.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою вказані позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 з 85% до 70% відповідних сум грошового забезпечення з 01.09.2021 при перерахунку та виплаті пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2021 в розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар