Справа № 240/1614/22
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/1614/22

категорія 111030100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бердичівський хлібозавод" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» (далі ТОВ «Бердичівський хлібзавод», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області (далі ГУ ДПС у Житомирській області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог (вх.№46848/22 від 23.09.2022, просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 07.12.2021 №01 щодо збільшення грошового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» на суму 1276371,00 гривень, що складається з податкового зобов`язання у розмірі 1160337,00 гривень та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 116034,00 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 07.12.2021 №01 щодо збільшення грошового зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» на суму 417976,00 гривень, що складається з податкового зобов`язання у розмірі 379978,00 гривень та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 37998,00 гривень;

- стягнути з Головного управління ДПС у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» витрати по сплаті судового збору в розмірі 25715,21 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 22400,00 гривень.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» зазначило, що викладені в акті документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612 висновки податкового органу є помилковими, не узгоджуються нормами Податкового кодексу України, Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, здійснені без врахування первинних документів, ґрунтуються на припущеннях осіб, які проводили перевірку, без підтвердження належними доказами. З огляду на що, прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення від 07.12.2021 №01 та від 07.12.2021 №01 є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 25 січня 2022 року провадження в адміністративній справі №240/1614/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» було відкрито за правилами загального позовного провадження.

22 лютого 2022 року до суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому відповідач заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Таку позицію відповідач аргументував тим, що спірні податкові повідомлення-рішення від 07.12.2021 №01 та від 07.12.2021 №01 прийнятті у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями, які полягали у заниженні податкових зобов`язань з податку на прибуток на суму 379978,00 грн та заниженні податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету, на суму 1160337,00 грн. При цьому, висновок про заниження Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» податкових зобов`язань з податку на прибуток на суму 379978,00 грн був зроблений контролюючим органом у зв`язку із завищенням ним собівартості реалізованої продукції за 2019 рік за рахунок відображення в даних бухгалтерського обліку завищених адміністративних витрат, а саме документально оформлених послуг по обслуговуванню комп`ютерної техніки та програмного забезпечення вартістю 1295688,00 грн, наданих ФОП ОСОБА_1 , а також юридичних послуг вартістю 815300,00 грн, наданих ФОП ОСОБА_2 , які, на переконання контролюючого органу, не підтвердженні відповідними первинними документами від постачальників, а також не підтверджено сам факт отримання таких послуг та їх використання у діяльності для отримання доходу. В свою чергу, висновок про заниження Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету, на суму 1160337,00 грн був зроблений контролюючим органом у зв`язку із безпідставним віднесенням товариством до складу податкового кредиту сум ПДВ в розмірі 1100001,00 грн по придбанню кукурудзи у ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР», а також сум ПДВ в розмірі 60336,00 грн по взаємовідносинах ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР» з контрагентами з ПП «СТВ-Луцьк», ПП «ЕОС ПРОФІ» та ФОП ОСОБА_3 . Зазначає, що фактичне придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» у ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР» товару (кукурудзи) не доведено, оскільки здійснивши аналіз наявної податкової інформації щодо ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР» перевіряючими було встановлено обрив ланцюга постачання, що свідчить про відсутність джерела введення в обіг ідентифікованого товару, а відтак вказане товариство не могло здійснити його поставку товару позивачу, у зв`язку з відсутністю у нього цього товару. Оформлений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» та ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР» договір не опосередковувався реальним виконанням операцій, які становлять предмет договору. Щодо віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ в розмірі 60336,00 грн по взаємовідносинах Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з контрагентами з ПП «СТВ-Луцьк», ПП «ЕОС ПРОФІ» та ФОП ОСОБА_4 відповідач зазначив, що аналізом додатків №5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації з податку на додану вартість встановлено, що вказані контрагенти не відображали будь-яких взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» та не декларували зобов`язання на платника податку покупця Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод». З огляду на вказані обставини, відповідач вважає, що в частині взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з ПП «СТВ-Луцьк», ПП «ЕОС ПРОФІ» та ФОП ОСОБА_4 позивач не надав достатніх доказів реальності господарських операцій між ним. Враховуючи вказане, Головне управління ДПС у Житомирській області зауважило, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.12.2021 №01 та від 07.12.2021 №01 прийняття на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством, законами України, а тому просило відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

19 травня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» надіслало до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що викладені у відзиві твердження не спростовують доводів пред`явленого позову та наданих товариством документальних доказів реальності господарських операцій. Наведені відповідачем факти про те, що ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР» не могло здійснити поставку кукурудзи, базуються виключно на внутрішній інформації, отриманій відповідачем з власних баз даних. Така інформація не була підтверджена жодним іншими документами та відомостями, а саме не було проведено зустрічну перевірку ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР», не проведено інвентаризацію за місцем зберігання товару, не отримано відомостей від податкового органу за місцезнаходженням ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР».

Під час судового розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, натомість представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, додаткових запереченнях та поясненнях.

Після заслуховування позиції сторін та дослідження наявних у матеріалах справи доказів, суд, під час судового засідання, що проводилось 19 грудня 2022 року, виніс протокольну ухвалу, якою перейшов до подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні у матеріали справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 06.09.2021 №1253-п посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській області була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з питань дотримання вимог податкового, валютного, іншого законодавства за період діяльності з 01.10.2017 по 30.06.2021 та законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2016 по 30.06.2021.

За наслідками проведеної перевірки був складений акт від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612 (том 1 а.с.18-55), в якому зафіксовано встановлені під час перевірки порушення, що були допущені Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод», а саме:

- порушення пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 ПК України, ст. 3, ст. 4 та ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 19.01.2000 за №27/4248 (зі змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 379978,00 грн, в тому числі: 1 квартал 2019 року 346000,00 грн (збиток); 1 півріччя 2019 року 1155824,00 грн (збиток); 3 квартали 2019 року 233224,00 грн; 2019 рік 379978,00 грн;

- порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.4 ст. 200 ПК України в результаті чого встановлено завищення податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету у сумі 1160337,00 грн, в тому числі: липень 2018 року в сумі 8259,00 грн; квітень 2020 року в сумі 2760,00 грн; жовтень 2020 року в сумі 49317,00 грн; травень 2021 року в сумі 1100001 грн.

За результатами проведеної перевірки та встановлених порушень Головним управлінням ДПС у Житомирській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 07.12.2021 №01 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» податкового зобов`язання за платежем з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1160337,00 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 116034,00 гривень (том 1 а.с.67-68);

- від 07.12.2021 №01 про збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» податкового зобов`язання за платежем з податку на прибуток приватних підприємств на суму 379978,00 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 37998,00 гривень (том 1 а.с.69-70).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» звернулось з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в частині, яка стосується оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.12.2021 №01 на загальну суму 1276371 грн, в тому числі збільшення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1160337,00 грн та штрафні санкції в розмірі 116034,00 грн, суд зазначає наступне.

Зі змісту акту перевірки від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612 вбачається, що висновок про заниження Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1160337,00 грн був зроблений контролюючим органом з огляду на наступне.

При здійсненні в ході перевірки за допомогою інформаційно-аналітичної системи «Податковий блок», а саме за допомогою автоматизованої системи перегляду співставлень, аналізу Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з податку на додану вартість за липень 2018 року перевіряючими було встановлено, що позивач відобразив у ній обсяг постачання від ФОП ОСОБА_5 на загальну суму 41296,67 грн та ПДВ на суму 8259,33 грн згідно податкової накладної від 31.07.2018 №42. Однак, при аналізі Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації ФОП ОСОБА_5 з податку на додану вартість за липень 2018 року було виявлено, що вказаний контрагент не відобразив будь-яких правовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» та не задекларував податкові зобов`язання на платника податку-покупця Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» на суму ПДВ 8259,33 гривень.

Крім того, при аналізі Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з податку на додану вартість за квітень 2020 року перевіряючими було встановлено, що позивач відобразив у ній обсяг постачання від ПП «ЕОС ПРОФІ» на загальну суму 16560,00 грн та ПДВ на суму 2760,00 грн згідно податкової накладної від 03.04.2020 №2. Однак, при аналізі Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації ПП «ЕОС ПРОФІ» з податку на додану вартість за квітень 2020 року було виявлено, що вказаний контрагент не відобразив будь-яких правовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» та не задекларував податкові зобов`язання на платника податку-покупця Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» на суму ПДВ 2760,00 гривень.

Також, при аналізі Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з податку на додану вартість за вересень 2020 року перевіряючими було встановлено, що позивач відобразив у ній обсяг постачання від ПП «СТВ-ЛУЦЬК» на загальну суму 295900,00 грн та ПДВ на суму 49316,67 грн згідно податкової накладної від 21.09.2020 №54. Однак, при аналізі Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації ПП «СТВ-ЛУЦЬК» з податку на додану вартість за вересень 2020 року було виявлено, що вказаний контрагент не відобразив будь-яких правовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» та не задекларував податкові зобов`язання на платника податку-покупця Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» на суму ПДВ 49316,67 гривень. В подальшому, у березні 2021 року ПП «СТВ-ЛУЦЬК» подало розрахунок коригування сум податку на додану вартість від 31.03.2021 № в якому скореговано задекларовані податкові зобов`язання в частині взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» на суму 49316,67 гривень.

З огляду на зазначені обставини, контролюючим органом був зроблений висновок про порушення позивачем п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПКУ України та завищення ним податкового кредиту на загальну суму ПДВ 60336,00 грн у зв`язку з безпідставним віднесенням до складу податкового кредиту суми ПДВ по правовідносинах з ФОП ОСОБА_5 в розмірі 8259,00 грн, по ПП «ЕОС Профі» в розмірі 2760,00 грн та по ПП «СТВ-ЛУЦЬК» в розмірі 49316,67, які не підтверджені податковими накладними та іншими первинними документами.

Як свідчить зміст акту перевірки від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612, під час її проведення контролюючим органом також було здійснено перевірку відображених у рядку 10.3 Декларацій «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України зі ставкою 14 %» показників за період з 01.10.2017 по 30.06.2021 та встановлено, що на формування цих показників мала вплив операція з придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» у ТОВ «АГРО-ХІМ Центр» кукурудзи на загальну вартість 8957152,98 грн в тому числі ПДВ 1100001,00 грн. Однак, за результатами проведеного аналізу ланцюгів постачання було встановлено, що згідно бази даних «Єдиний реєстр податкових накладних» ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР» у травні 2021 року задекларувало обсяг придбання з номенклатурою «Кукурудза» від ТОВ «АГРОФІНАНС-ГРУП». Разом з тим, відповідно до інформаційних баз Головного управління ДПС у Житомирській області у ТОВ "АГРОФІНАНС-ГРУП" відсутнє декларування обсягів придбання на території України або ж імпорту даного товару. Крім того, ТОВ "АГРОФІНАНС-ГРУП" зареєстровано 10.07.2020, а тому виростити кукурудзу в 2020 році можливості не мало, а урожай посіяної кукурудзи в 2021 році був зібраний в 4 кварталі 2021 року. Більш того, згідно податкової звітності, поданої ТОВ «АГРОФІНАНС-ГРУП», податкова декларація зі сплати за землю за 2021 рік цим платником не подавалась, не подавалась, а згідно звіту 20-ОПП були земельні ділянки взяті на облік ГУ ДПС у Херсонській області 17.02.2021 року та 24.06.2021 року, а зняті з обліку 09.08.2021. Враховуючи дані обставини, контролюючий орган дійшов висновку, що ТОВ «АГРОФІНАНС-ГРУП» не могло продати товар (кукурудзу) ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР", а відтак, ТОВ «АГРОФІНАНС-ГРУП» не могло здійснити поставку такої кукурудзи для Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод». Вказане, на переконання контролюючого органу, свідчить, що оформлений між ТОВ "Бердичівський хлібозавод" та ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР" договір не опосередковувався реальним виконанням операції, яка становлять предмет договору, джерела введення в обіг ідентифікованого товару відсутні, а фактичне постачання ідентифікованого товару псевдо постачальником ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР" неможливе за наявними у нього трудовими і матеріальними ресурсами, виходячи зі специфіки, задекларованого обсягу поставки, часу та місця поставки. З огляду на зазначені обставини, Головне управління ДПУ у Житомирській області вказало перевіркою було встановлено сукупність фактів, а саме: відсутність ланцюгу постачання та фактичну відсутність ТМЦ (кукурудзи), що комплексно і вичерпно засвідчують неможливість реального здійснення господарських операцій між ТОВ "Бердичівський хлібозавод" та ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР", як наслідок документально оформлений договір та первинні документи не опосередковувалися реальним виконанням операцій, які становлять його предмет.

З огляду на зазначені обставини, контролюючим органом був зроблений висновок про порушення позивачем п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПКУ України та завищення ним податкового кредиту за рахунок безпідставного внесення до його складу суми ПДВ 1100001,00 грн по документально оформленій операції з придбання ТМЦ (кукурудзи) від ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР", по якій в ході перевірки не підтверджено самого факту придбання.

Відтак, висновок про заниження Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1160337,00 грн буз зроблений у зв`язку із:

1) безпідставним віднесенням до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 60336,00 грн по правовідносинах з ФОП ОСОБА_5 , ПП «ЕОС Профі» та ПП «СТВ-ЛУЦЬК», стосовно яких в ході перевірки було встановлено, що вони не підтверджені податковими накладними та іншими первинними документами;

2) безпідставним віднесенням до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 1100001,00 грн по документально оформленій операції з придбання ТМЦ (кукурудзи) від ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР", стосовно якої в ході перевірки не було підтверджено самого факту придбання.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних висновків контролюючого органу, зроблених за результатами перевірки, та наявність правових підстав для винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612, суд зазначає наступне.

За визначенням, наведеним в підпункті 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Будь-яка особа, яка провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу, згідно з пунктом 180.1 статті 180 ПК України є платником податку на додану вартість.

Відповідно до підпунктів "а" та "б" пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість, є операції платників податку, зокрема, з:

- постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

- постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (пункт 188.1. статті 188 ПК України).

Згідно з пунктом 187.1. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг, а також у разі ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені в статті 200 ПК України.

Відповідно до пункту 200.1. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (п.200.2 ст. 200 ПК України).

Положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а його статтею 3 передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ст. 1 Закону №996-ХІV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Відповідно до статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду, є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції дії або події, що спричинили реальні зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, тобто майновому стані платника податків.

Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є підтвердження реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, потрібно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що первинні документи, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, позивач повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612 стало невизнання ним реальності господарських операцій позивача з його контрагентами: з ФОП ОСОБА_5 , ПП «ЕОС Профі», ПП «СТВ-ЛУЦЬК» та ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР".

Оцінюючи обґрунтованість та правомірність податкового повідомлення-рішення від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612 суд в межах розгляду даної справи надає оцінку обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та досліджує фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевіряє дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Так, під час розгляду справи судом безспірно встановлено, що для підтвердження реальності господарських операцій зі своїми контрагентами, та як наслідок правомірності формування показників податкової звітності з податку на додану вартість, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» під час перевірки надавало посадовим особам Головного управління ДПС у Житомирській області наступні документи:

для підтвердження господарської операції по придбанню кукурудзи у ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР: договір поставки від 14.05.2021 №14/05/21 (том 1 а.с.71-27); специфікацію №1 до договору поставки від 14.05.2021 №14/05/21 (том 1 а.с.73); рахунок на оплату від 17.05.2021 №12 (том 1 а.с.74); видаткові накладні: від 18.05.2021 №24 (том 1 а.с.75), від 19.05.2021 №28 (том 1 а.с.75 зворот), від 21.05.2021 №29 (том 1 а.с.76), від 22.05.2021 №30 (том 1 а.с.76 зворот), від 24.05.2021 №31 (том 1 а.с.77), від 25.05.2021 №32 (том 1 а.с.77 зворот), від 26.05.2021 №33 (том 1 а.с.78), від 27.05.2021 №34 (том 1 а.с.78 зворот); акти приймання-передачі: від 18.05.2021 №1 (том 1 а.с.79), від 19.05.2021 №2 (том 1 а.с. 79 зворот), від 21.05.2021 №3 (том 1 а.с.80), від 22.05.2021 №4 (том 1 а.с.80 зворот), від 24.05.2021 № 5 (том 1 а.с.81), від 25.05.2021 №6 (том 1 а.с.81 зворот), від 26.05.2021 №7 (том1 а.с.82), від 27.05.2021 №8 (том 1 а.с.82); платіжні доручення: від 24.06.2012 №4284 (том 2 а.с.47 зворот), від 30.06.2021 №4504 (том 2 а.с.48); оборотно-сальдовою відомістю ТОВ «Бердичівський хлібзавод» по рахунку 6314 за травень-червень 2021 року.

Для підтвердження господарської операції з ФОП ОСОБА_5 : договір поставки товару від 13.06.2018 №13/06 (резервуара для ПММ FuelMaster 9000 літрів) (том 1 а.с.174); специфікацію №1 до договору від 13.06.2018 №13/06 (том 1 а.с.125); платіжне доручення від 13.06.2018 №4684 (том 1 а.с.126); платіжне доручення від 31.07.2018 №6142 (том1 а.с.126 зворот); складену та зареєстровану в установленому законом порядку ФОП ОСОБА_5 в ЄРПН податкову накладну від 31.07.2018 №42 (том 1 а.с.127-128).

Для підтвердження господарської операції з Приватним підприємством «ЕОС ПРОФІ»: договір поставки товару від 03.04.2022 №03/04 (застібок для пакування) (том 1 а.с.129-131); видаткову накладну від 03.04.2020 №570420 (том 1 а.с.132); товарно-транспорту накладну від 06.04.2020 (том 1 а.с.133-134); платіжне доручення від 27.04.2020 №2947 (том 1 а.с.135); складену та зареєстровану в установленому законом порядку Приватним підприємством «ЕОС ПРОФІ» в ЄРПН податкову накладну від 03.04.2020 №2 (том 1 а.с.136-137).

Для підтвердження господарської операції з Приватним підприємством «СТВ-ЛУЦЬК»: договір поставки товару від 18.09.2020 №18/09 (том 1 а.с.138-141); видаткову накладну від 21.09.2020 №РН-000497 (том 1 а.с.142); товарно-транспортну накладну від 21.09.2020 №00000497 (том 1 а.с.143); платіжні доручення: від 28.09.2020 №6705 (том 1 а.с.144), від 02.10.2020 №6888 (том 1 а.с.145), від 05.10.2020 №6931 (том 1 а.с.146), від 07.10.2020 №6975 (том 1 а.с.147), від 09.10.2020 №7007 (том 1 а.с.148), від 12.10.2020 №7097 (том 1 а.с.149), від 15.10.2020 №7160 (том 1 а.с.150), від 16.10.2020 №7186 (том 1 а.с.151), від 19.10.2020 №7243 (том 1 а.с.152), від 28.10.2020 №7546 (том 1 а.с.153), від 30.10.2020 №7646 (том 1 а.с.154); складену та зареєстровану в установленому законом порядку Приватним підприємством «СТВ-ЛУЦЬК» в ЄРПН податкову накладну від 21.09.2020 №54 (том 1 а.с.155-156).

Дослідивши під час розгляду справи вищезазначені первинні документи суд встановив, що вони відображають зміст та обсяг господарських операцій позивача та його контрагентів, в них визначено найменування поставлених товарів, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій, що, відповідно, свідчить про те, що вказані документи у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Предмет вказаних господарських операцій позивача відповідає видам його господарської діяльності, що підтверджується аналізом господарських операцій з придбання товарів та їх подальшого використання у власній господарській діяльності з метою отримання прибутку.

За умовами договорів укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» та його контрагентами: ФОП ОСОБА_5 , ПП «ЕОС Профі», ПП «СТВ-ЛУЦЬК» та ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР" на поставку товарів здійснюється шляхом підписання актів приймання-передачі, а оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом переведення коштів на рахунок продавця.

Відтак, надані позивачем договори, додатки до них та специфікації підтверджують наявність договірних правовідносин між їх сторонами, а акти прийому-передачі - виконання сторонами договірних зобов`язань з поставки товарів. Факт здійснення позивачем оплати за вказаними договорами підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які свідчить про зміни у майновому стані Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» внаслідок господарських правовідносинами з його контрагентами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що первинні документи, які надавались надані Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» до перевірки, повністю відображають зміст господарських операцій позивача із його контрагентами: ФОП ОСОБА_5 , ПП «ЕОС Профі», ПП «СТВ-ЛУЦЬК» та ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР", та підтверджують їх реальність.

Також суд звертає увагу, що по господарських операціях Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з його контрагентами: ФОП ОСОБА_5 , ПП «ЕОС Профі», ПП «СТВ-ЛУЦЬК», останніми були складено податкові накладні та зареєстровані їх у визначеному законом порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відтак, наявність складених та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних ФОП ОСОБА_5 , ПП «ЕОС Профі», ПП «СТВ-ЛУЦЬК» на постачання товарів Товариству з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» свідчать про те, що позивач правомірно відніс суми податку по господарських операціях з вказаними контрагентами до складу свого податкового кредиту.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що надані позивачем під час перевірки первинні документи, а також складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні були достатніми для підтвердження реальності його господарських операцій з контрагентами та правомірності формування на підставі цих документів показників податкової звітності з податку на додану вартість.

У свою чергу, контролюючий орган не навів переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти реальності господарських операцій, засвідчених вказаними документами, а також не представив доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку та не наведено будь-яких доводів щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Доводи контролюючого органу про відсутність реального здійснення операції між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» та ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР» по ланцюгу постачання, суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи ґрунтуються виключно на даних ЄРПН та відомостях із баз даних ДПС України про ТОВ «АГРОФІНАНС-ГРУП», яке є контрагентом ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР». Вказані відомості не були підтверджені результатами зустрічної перевірки ТОВ «АГРО-ХІМ ЦЕНТР» чи інвентаризації товару за місцем його зберігання, тому що, а ні зустрічна перевірка, а ні інвентаризація контролюючим органом проведені не були. Посилання контролюючого органу на інформацію баз даних щодо відсутності у контрагентів позивача можливості поставити товар (кукурудзу), який був предметом договору, суд вважає безпідставним та відхиляє, адже відомості, внесені до баз даних податкового органу є лише одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на цей орган завдань та функцій, а висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій податкового органу і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.

Узагальнена податкова інформація щодо контрагентів позивача, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення ними податкового законодавства, не може бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність спірних господарських операцій.

Крім того, щодо твердження Головного управління ДПС у Житомирській області про неможливість реального здійснення господарської операції з постачання ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР" кукурудзи ТОВ "Бердичівський хлібозавод", у зв`язку з тим, що в контрагента ТОВ "АГРОФІНАНС-ГРУП", у якого ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР" згідно даних «Єдиний реєстр податкових накладних» придбало у травні 2021 року товар з номенклатурою «Кукурудза», відсутнє декларування обсягів придбання на території України або ж імпорту даного товару, а також відсутні власні основні засоби та персонал для вирощування такого товару, суд вважає безпідставними адже позивач не може нести відповідальності за господарську діяльність ТОВ "АГРОФІНАНС-ГРУП", яке не є його безпосереднім контрагентом, а фактично в спірних правовідносинах виступає контрагентом контрагента позивача - ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР".

Позивач не зобов`язаний перевіряти дотримання податкового законодавства своїми контрагентами та господарюючими суб`єктами, які здійснюють постачання товарів чи робіт цим контрагентам, що неодноразово підтверджено практикою Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 17 листопада 2020 року у справі №816/5040/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податку від дотримання податкової дисципліни його контрагентами-постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податку (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм статей 134, 198 ПК, зокрема в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 у справі №500/2733/18.

Зазначене підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від 09 січня 2007 року (заява № 803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; рішення від 22 січня 2009 року (заява № 3991/03) «Справа БУЛВЕС проти Болгарії»; рішення від 18 березня 2010 року (заява № 6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії».

Відтак, за умови подання платником податків належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми ПДВ податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК, задекларовані платником податків дані податкового обліку вважаються підтвердженими (правомірними), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Таким чином, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені його контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередньої участі у зловживаннях цих осіб. Проте, відповідачем під час здійснення перевірки таких фактів не встановлено.

Доводи контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» з ФОП Конах Я,О, ПП «ЕОС Профі», ПП «СТВ-ЛУЦЬК» та безпідставності включення позивачем податку на додану вартість до складу податкового кредиту через не відображення вказаними контрагентами будь-яких правовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» в Додатку 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до декларації з податку на додану вартість, суд відхиляє оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку. Негативна поведінка підприємств-постачальників сама по собі, за відсутності безсумнівних доказів про порушення платником податків податкового законодавства, зокрема про злагодженість його дій щодо поведінки контрагентів, не може бути достатньою підставою для висновку про нереальність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Крім того, суд зазначає, що на момент здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами, останні не були визнані банкрутом, знаходяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та були зареєстроване платником податку на додану вартість. Відтак, підприємства не мали дефектів у своєму правовому статусі та мали право укладати правочини та вчиняти інші юридично значимі дії.

Отже, первинними бухгалтерськими документами підтверджено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

При цьому, на думку суду, висновки податкового органу мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту. Однак, відповідачем під час розгляду справи не надано будь-яких доказів та не зазначено будь-яких обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення господарських операцій позивача та доказів, які виключають право позивача на формування витрат для цілей визначення податкового кредиту.

Таким чином, відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого законом покладено тягар доказування у цій категорії справ, не здійснив належних у розумінні процесуального закону заходів щодо забезпечення допустимості їх як доказів.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» підтверджено факт реальності господарських операцій з ФОП ОСОБА_5 , ПП «ЕОС Профі», ПП «СТВ-ЛУЦЬК» та ТОВ "АГРО-ХІМ ЦЕНТР" у період, що перевірявся, а наявні в матеріалах справи документи містять достатні дані про їх зміст, характер та учасників, тобто підтверджують факт здійснення таких операцій. Враховуючи вище наведене, доводи податкового органу в частині обґрунтування нереальності господарських операцій не знайшли свого підтвердження.

Відтак, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 07.12.2021 №01 прийняте на підставі помилкових висновків та за відсутності на те правових підстав, а отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог, які стосується оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.12.2021 №01 на загальну суму на суму 417976,00 гривень, в тому числі 379978,00 гривень збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств та 37998,00 гривень штрафна санкції.

Зі змісту акту перевірки від 28.10.2021 №10660/06-30-07-01/33394612 вбачається, що висновок про заниження Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств був зроблений контролюючим органом з огляду на наступне.

При порівнянні даних бухгалтерського обліку підприємства, а саме відображених у Звіті про фінансові результати (форма №2) витрат, було встановлено їх завищення в період з 01.10.2017 по 30.06.2021 на суму 2110988,0 грн, за рахунок включення до складу витрат послуг по обслуговуванню комп`ютерної техніки, наданих ФОП ОСОБА_1 , вартістю 815300,00 гривень та юридичних послуг, наданих ФОП ОСОБА_2 , вартістю 1295688,13 гривень. Зазначені послуги, на переконання контролюючого органу, не були підтвердженні відповідними первинними документі, оскільки в наданих до перевірки актах здачі-приймання цих послуг не було конкретизовано, які саме конкретно послуги були надані (роботи виконані), а самі акти є ідентичними за змістом. З огляду на що, був зроблений висновок про не підтвердження факту отримання цих послуг та їх використання у діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» для отримання доходу.

Надаючи оцінку вказаним висновкам контролюючого органу, суд зазначає наступне.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затверджено наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 №318. Це Національне положення (стандарт) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності.

Відповідно до статті 1 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 №996-ХIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 цього Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні'' від 16.07.1999 №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких визначений у цій нормі.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), є одним із принципів бухгалтерського обліку, та відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Отже, у податковому обліку витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, та суми ПДВ, включені до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та витрати, пов`язані із цією операцією.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту та витрат, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Також вимагається, щоб операція була пов`язана з господарською діяльністю платника податків, тобто була спрямована на отримання доходу (була економічно доцільною з точки зору звичайної господарської практики).

Отже визначальним фактором для формування витрат є здійснення їх у межах власної господарської діяльності платника податку та їх документальне підтвердження.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарською діяльністю визнається діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Втім віднесення операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування платником податку економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за певною ціною.

Розглядувана позиція узгоджується із змістом підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Для цілей оподаткування вважається, що операція, не має розумної економічної причини (ділової мети), зокрема, але не виключно, якщо головною ціллю або однією з головних цілей операції та/або її результатом є несплата (неповна сплата) суми податків та/або зменшення обсягу оподатковуваного прибутку платника податків.

Проте, із визначеного в ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податку отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.

З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.

Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.

При цьому варто виходити з того, якою в тій чи іншій ситуації має бути поведінка добросовісного суб`єкта господарювання, що за звичайних умов ведення господарської діяльності зацікавлений у найбільшому скороченні своїх витрат.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 22.10.2019 у справі №818/8880/13-а, господарський характер операцій у рамках податкового контролю має визначатися наявністю у платника ділової мети під час здійснення цих операцій на підставі аналізу перспективи отримання прибутку та об`єктивного встановлення розумної можливості позитивних змін у фінансово-економічному стані господарюючого суб`єкта.

Дослідивши під час розгляду справи надані до перевірки акти приймання-передачі виконаних ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 робіт суд встановив, що вказані акти, по кожному з вищезазначених контрагентів, дійсно є ідентичними, оскільки за кожен з місяців, по результатам яких вони складені, містять однаковий перелік наданих послуг. Акти мають загальний характер, не конкретизують об`єму надання послуг, не містять інформації, яка б детально розкривала зміст наданих послуг, характеризувала б послуги, калькуляцію визначення їх вартості, часові межі виконання тощо, з них не можливо встановити економічну доцільність замовлення послуг, їх суть, використання отриманих послуг господарській діяльності підприємства, та який економічний ефект отримано від використання цих послуг, та відповідно не свідчать про економічну обґрунтованість витрат на здійснення господарських операцій.

Зазначені акти містять чіткої інформації стосовно змісту наданих послуг, докладного опису виконаних завдань, не розкривають змісту послуг, якісних характеристик, конкретного персонального підходу до виконання завдань та обґрунтувань формування вартості таких послуг відповідно до договірних правовідносин, що є порушенням частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні».

Крім того, у спірних правовідносинах є сумніви щодо наявності економічної доцільності та необхідності придбання у ФОП ОСОБА_2 юридичних послуг, вартістю 1295688,13 грн, в той час як товариство має в штаті юрисконсульта до обов`язків якого входить юридичне обслуговування підприємства.

Також суд звертає увагу, що в актах, наданих позивачем на підтвердження отриманих від ФОП ОСОБА_2 юридичних послуг, міститься лише найменування наданих послуг, з їх змісту неможливо встановити обсяг проведених робіт, кількість витраченого часу, використані інформаційні матеріали. Подані акти не розкривають спектр наданих послуг (які дії включали в себе послуги), як і не визначають відповідальних осіб щодо їх отримання. Більш того, зі змісту актів здачі приймання юридичних послуг від 30.04.2019 №37, від 31.05.2019 №37, від 30.06.2019 №39, від 31.07.2019 №40 та від 31.08.2019 №41 вбачається, що в межах виконання вказаних договірних зобов`язань, по договору від 01.09.2015 №22-15, ФОП ОСОБА_2 щомісячно надавала позивачу консультації та роз`яснення з одних в тих самих нормативно-правових актів, що з огляду на вартість цих послуг, викликає сумніви в їх економічному ефекті.

Також суд зауважує, що на противагу доводам позивача, Головне управління ДПС у Житомирській області справедливо посилається на ту обставину, що позивачем жодним чином не підтверджено факту здійснення ФОП ОСОБА_2 правового та юридичного супроводження підприємства під час тендерних торгів та державних закупівель, як і факту прийняття нею участі в підготовці та розгляді судових спорів. При цьому, з приводу наявних у матеріалах справи деталізацій наданих послуг, суд зазначає, що не приймає їх до уваги, адже під час проведеної документальної перевірки позивача зазначених документів не надавав.

Крім того, не є безпідставними доводи відповідача про те, що станом на 2019 рік (момент надання послуг ТОВ «Бердичівський хлібзавод») ФОП ОСОБА_1 виповнилось лише 18 років та відповідної освіти й кваліфікації для надання послуг з обслуговування комп`ютерної техніки та програмного забезпечення вона не мала. В ході перевірки та під час судового розгляду справи жодних документів, які б підтверджували кваліфікацію та відповідний рівень знань ФОП ОСОБА_1 надано не було. Вказані обставини ставлять під сумнів можливість реального здійснення господарської операції з надання ФОП ОСОБА_1 послуг позивачу.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, господарські операції між позивачем та контрагентами ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 сформовані за відсутності на те розумної економічної причини. Зазначені операції здійсненні виключно з метою отримання податкової вигоди шляхом збільшення витрат та зменшення об`єкта оподаткування.

З огляду вищезазначені обставини, суд вважає, що висновки контролюючого органу про не підтвердження Товариством з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» факту отримання послуг від ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 та їх використання у діяльності для отримання доходу є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому суд приходить до висновку про правомірність винесення Головним управлінням ДПС у Житомирській області податкового повідомлення-рішення від 07.12.2021 №01.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бердичівський хлібзавод» підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З наявного у матеріалах справи платіжного доручення від 14.01.2022 №258 вбачається, що ТОВ «Бердичівський хлібзавод» при звернені до суду з даним позовом сплатив судовий збір в розмірі 25715,21 гривень.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, та враховуючи розмір задоволених позовних вимог суд дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягнення судовий збір в розмірі 19371,56 гривень ((1276371,00 грн *25715,21 грн) / (1276371,00 грн + 417976,00 грн) = 19371,56 грн).

Водночас, у позові позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22400,00 грн.

Розглянувши зазначену вимогу позивача, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року №5076-VI, відповідно до статті 1 якого адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; клієнт - фізична або юридична особа, держава, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в інтересах яких здійснюється адвокатська діяльність.

Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Поняття "витрати на правову допомогу" у даному контексті - це витрати, пов`язані з розглядом справи, тобто кількість годин, проведених у судових засіданнях та інші витрати, пов`язані з розглядом справи в суді.

Враховуючи вищевикладене, компенсація судових витрат здійснюється саме за участь особи, яка надавала правову допомогу та є фахівцем у галузі права, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій, поза судовим засіданням, та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути: договір про надання правової допомоги, в якому повинно бути обов`язково зазначено, в якій справі здійснюється представництво прав та інтересів, розмір гонорару, та порядок його оплати; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, довіреність (ордер); документ, що свідчить про оплату послуг (платіжне доручення, банківська виписка, видатковий касовий ордер). Факт здійснення оплати підтверджує призначення платежу, щоб можливо було визначити, що дані витрати відносяться саме до конкретного договору та справи, а не до будь-якої іншої.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказана позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та у постанові від 05 лютого 2019 року у справі №906/194/18, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною сьомою статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями частини дев`ятої статті 139 КАС України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України закріплено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу викладених норм слідує, що витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.

На підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22400,00 грн, позивач надав до суду:

- договір про надання правової допомоги від 05.07.2021, укладений між ТОВ «Бердичівський хлібзавод» та адвокатом Біланом Романом Олексійовичем;

- ордер на надання правової допомоги серії КС №795207 від 05.07.2021;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 18.05.2022 розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 02.02.2022.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 18.05.2022 адвокат Білан Роман Олексійович надав ТОВ «Бердичівський хлібзавод» наступні послуги з правової допомоги (із розрахунку 1400,00 грн за годину): 1) зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (3 години) 4200,00 грн; 2) вивчення документів, необхідних для складання позовної заяви (5 годин) 7000,00 грн; 3) підготовка проекту позовної заяви (3 години) 4200,00 грн; 4) складання відповіді на відзив на позовну заяву (2 години) 2800,00 грн; 5) участь в судових засіданнях по розгляду справи (орієнтовна кількість 3 засідання 3 години) 4200,00 грн; всього 22400,00 гривень.

Проте, доказів, які підтверджують здійснення ТОВ «Бердичівський хлібзавод» оплати вказаних витрат на правову допомогу в розмірі 22400,00 гривень позивач до суду не надав.

Відсутність у матеріалах справи доказів оплати позивачем послуг з правової допомоги, у силу наведеної судової практики, є підставою для відмови у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу.

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, cуд дійшов про відсутність підстав для їх відшкодування.

Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» (вул.Червона, 4, м. Бердичів, Житомирська область, 13304; ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м.Житомир, 10003; код ЄДРПОУ ВП 44096781) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 07.12.2021 №01 на суму 1276371,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бердичівський хлібзавод» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 19371,56 грн (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят одна гривня п`ятдесят шість копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович