Справа № 640/15886/22
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

при секретарі Литвин С.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Кушнір Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Державна фіскальна служба України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Мін`юст) в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №640/21868/20 від 28.09.2021, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва щодо винесення ним постанови 01.09.2022 року про закінчення виконавчого провадження №67083272, по виконавчому листу №640/21868/20 від 28.09.2021, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва, повернення Окружному адміністративному суду міста Києва виконавчого листа №640/21868/20 від 28.09.2021, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва по справі №640/21868/20 від 24.09.2020 та не вжиття державним виконавцем спеціальних заходів впливу відносно боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та КАС України;

- зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. поновити примусове виконання виконавчого листа №640/21868/20 від 28.09.2021 року, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва з метою фактичного повного виконання судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.05.2021 (01.09.2021 набрало законної сили) по справі №640/21868/20 від 24.09.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Мін`юст подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконанні перебував виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 28.09.2021 року по справі № 640/21868/20 про зобов`язання Державну фіскальну службу України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії позивача з 01.04.2019.

Постановою головного державного виконавця Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. (далі по тексту - державний виконавець Назаровець А.Т.) від 08.10.2021 відкрито виконавче провадження №67083272 з виконання вказаного виконавчого листа.

Також, 08.10.2021 року державним виконавцем Назаровцем А.Т. прийнято постанову у ВП №67083272 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

У зв`язку із тим, що станом на 27.10.2021 року, ДФС України не надано доказів виконання рішення, 27.10.2021 року державний виконавець Назаровець А.Т. виніс вимогу №20.1/6708272/24, якою у триденний строк з моменту отримання даної вимоги, вимагав повідомити про заходи вжиті на виконання рішення суду, а у разі невиконання вказати поважні причини, що спричинили таке невиконання.

У подальшому, у зв`язку із тим, що ДФС України, станом на 04.11.2021 не надано доказів виконання рішення, державним виконавцем Назаровцем А.Т. 04.11.2021 прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у ВП №67083272.

30.11.2021 року головним державним виконавцем Назаровцем А.Т. прийнято постанову у ВП №67083272 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн., за повторне невиконання рішення.

14.12.2021 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до Головного управління Національної поліції у місті Києві внесено повідомлення №20.1/67083272/24 щодо вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення.

01.09.2022 року державним виконавцем Назаровцем А.Т. прийнято постанову у ВП №67083272 про закінчення виконавчого провадження, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання позивача, подане у порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», підлягало вирішенню державним виконавцем Назаровцем А.Т. та передувало розгляду питання щодо наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки із змісту вказаного клопотання вбачається, що боржник тривалий період не виконує рішення суду у справі № 640/21868/20.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Статтею 1 вищевказаного Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII закріплено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

За приписами частини 1 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення Закону № 1404-VIII в контексті цієї справи, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Колегія суддів звертає увагу, що за своєю природою штраф - це міра адміністративної відповідальності. Штрафи представляють собою грошові стягнення, тобто є обтяженням майнового характеру для учасників виконавчого провадження. При цьому, штрафи можуть накладатися лише за винні дії чи бездіяльність.

Як вбачається з матеріали справи та встановлено судом апеляційної інстанції, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебував виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 28.09.2021 року по справі № 640/21868/20 про зобов`язання Державну фіскальну службу України підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії позивача з 01.04.2019.

Державний виконавець Назаровець А.Т. , керуючись статтями 63, 75 Закону № 1404-VIII, за невиконання, без поважних причин, рішення суду та законних вимог, постановою від 04.11.2021 наклав на боржника: Державну фіскальну службу України штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. та зобов`язав боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів і попередив про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Проте, незважаючи на накладений штраф ДФС України рішення суду, в самостійному порядку, виконано не було, відомостей про виконання державному виконавцю не надано, поважних причин невиконання рішення не повідомлено.

Таким чином, боржником повторно проігноровано законні вимоги державного виконавця Назаровця А.Т., не зважаючи на попередження про кримінальну відповідальність.

Керуючись статями 63, 75 Закону № 1404-VIII, у зв`язку із повторним невиконанням рішення суду без поважних причин, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу від 30.11.2021 на суму 10200,00 грн. (штраф у подвійному розмірі).

Відповідно до положень ч. 3 статті 63 Закону № 1404-VIII у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що державним виконавцем Назаровцем А.Т. виконано вимоги чинного законодавства, а саме: накладено на боржника штраф в розмірі 5100,00 грн. та 10 200,00 грн., попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили за ознаками злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України, проте письмового підтвердження виконання рішення суду державному виконавцю не надано.

У свою чергу, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до Головного управління Національної поліції у місті Києві внесено повідомлення №20.1/67083272/24 щодо вчинення посадовими особами боржника кримінального правопорушення.

Таким чином, до боржника доведено наявність рішення суду, яке набрало законної сили, боржник попереджався про необхідність його самостійного виконання, однак ДФС України рішення суду виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання у вигляді накладення штрафів.

Так, правовими положеннями п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

У свою чергу, згідно з частиною 3 статті 63 цього Закону № 1404-VIII у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи вжиття державним виконавцем вичерпних заходів примусового виконання визначених статтею 63 Закону та направлення 14.12.2021 до Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення виконавче провадження в силу статті 63 Закону підлягає закінченню.

Колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши правові норми та матеріали справи зазначає, що державним виконавцем Назаровцем А.Т. законно та обґрунтовано винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.09.2022 року ВП №67083272, а тому вона не підлягає задоволенню, відповідно позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції помилково не надано оцінку доводам відповідача, що в даному випадку Мін`юст є неналежним відповідачем по справі, з огляду на наступне.

Так, статтею 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями (стаття 96 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено систему органів примусового виконання рішень, до якої входять:

- Міністерство юстиції України;

- органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 3 Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) органами державної виконавчої служби є:

1) Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

2) управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

3) районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

Відповідно до пункту 12 Типового положення про Відділ Державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.04.2016 № 1183/5, відділ державної виконавчої служби є юридичною особою, має рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам та окремий небюджетний рахунок для зарахування авансових внесків стягувачів, а також рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам в іноземній валюті в банках, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Скарга складається з вимог щодо бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України, що виключає можливість настання юридичної відповідальності Міністерства юстиції України у вказаній справі.

Отже, вказані обставини виключають безпосередні правовідносини позивача з Мін`юстом та можливість настання юридичної відповідальності останнього як відповідача у даній справі.

Крім того, Мін`юст, як юридична особа, може нести будь-яку відповідальність лише у разі самостійного порушення норм законодавства України, та не може нести відповідальність за діяння будь-якої іншої юридичної особи.

Правовими положеннями ч. 3 ст. 287 КАС України передбачено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

З огляду на правові положення ч. 3 ст. 287 КАС України, яка має певні особливості, що відповідачем є відповідний орган державної виконавчої служби, а не Мін`юст.

Отже, належним відповідачем в даній справі є Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який не залучений до справи в якості відповідача, що є самостійною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що державним виконавцем Назаровцем А.Т. законно та обґрунтовано прийнято оскаржувану постанову від 01.09.2021 року у виконавчому провадженні № 67083272 про закінчення виконавчого провадження, з огляду на правові висновки викладені в даній постанові суду апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду, адже у державного виконавця не було альтернативи і останній був зобов`язаний прийняти оскаржувану постанову про закриття виконавчого провадження, відповідно до п.11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин та обставин даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 242, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2022 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Державна фіскальна служба України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 24.01.2023 року