Справа № 420/11111/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/11111/22
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ДМС) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМС, яка полягає у відмові розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту від 06.06.2022 року (уточнена від 07.07.2022 року) у порядку Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»;

- зобов`язати ГУ ДМС прийняти заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту від 06.06.2022 року (уточнена від 07.07.2022 року) у порядку Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та розглянути питання щодо оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовив йому у прийняті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до розгляду сфери міжнародного захисту. На переконання позивача, зазначеними діями, відповідач порушив його права передбачені ч.2 ст.26 Конституції України, а саме право особи звертатися за захистом та бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, у відповідності з положеннями чинного законодавства України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 року позовні вимоги задоволенні частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМС щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.06.2022 року з урахуванням уточнення від 07.07.2022 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов`язано ГУ ДМС розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.06.2022 року з урахуванням уточнення від 07.07.2022 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 року №649 з урахуванням висновків, викладених в рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 06.06.2022 року ОСОБА_1 через ДУ «Одеський слідчий ізолятор» звернувся до ГУ ДМС із заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту. До зазначеної заяви було додано заяву від 06.06.2022 року на турецькій мові разом з перекладом на українську мову.

15.06.2022 року на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для Челебі Тургута, ГУ ДМС надіслано листа з рекомендацією доопрацювати наявні матеріали.

20.07.2022 року до ГУ ДМС з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» надійшла заява ОСОБА_1 від 07.07.2022 року з уточненими обставинами.

22.07.2022 року після аналізу даних зазначених у листах позивача від 06.06.2022 року та 07.07.2022 року, до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для Челебі Тургута ГУ ДМС надіслано листа, у якому було зазначено, що через надання неправдивої інформації про себе та сферу зайнятості на території Німеччини, давнину строків викладених фактів, що мають належність до 2007 року, через відсутність суб`єктів переслідування та будь-яких побоювань у країні громадянської належності, а також через невідповідність викладених елементів у контексті застосування Конвенції про біженців 1951 року та Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», заява позивача не може бути прийнята до розгляду сфери міжнародного захисту.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року по справі №521/3141/22, клопотання керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси Стоєва А.Я., про застосування тимчасового арешту, відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задоволено:

- застосовано у відношенні ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасовий арешт строком на 40 (сорок) діб до надходження запиту про видачу особи;

- вирішено утримувати ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку тимчасового арешту в ДУ «Одеський слідчий ізолятор»;

- строк дії ухвали слідчого судді становить 40 (сорок) діб і обчислюється з моменту фактичного затримання особи, тобто з 13 години 55 хвилин 12 лютого 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що надіслання відповідачем листа від 22.07.2022 року про відмову у прийнятті заяви позивача, свідчить про те, що орган ДМС не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п.п.1 та 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Частиною 7 ст.7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Згідно ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Частиною 6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Як вбачається з листа ГУ ДМС, заява позивача не може бути прийнята до розгляду у сфері міжнародного захисту через надання позивачем неправдивої інформації про себе та сферу зайнятості на території Німеччини, давнину строків викладених фактів, що мають належність до 2007 року, через відсутність суб`єктів переслідування та будь-яких побоювань у країні громадянської належності, а також через невідповідність викладених елементів у контексті застосування Конвенції про біженців 1951 року та Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, статтею 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачається безпосередня реєстрація заяви-анкети та формування справи, за результатом чого (триває 15 робочих днів з моменту реєстрації заяви-анкети) приймається рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання.

На вказаному етапі, згідно ч.6 ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», фактично здійснюється відхилення очевидно необґрунтованих заяв, тобто тих, де відсутні обставини, що вказані в п.1 чи п.13 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а також, якщо особа видає себе за іншу, або якщо раніше особа вже зверталась з такою заявою.

За змістом ст.40 Директиви Європейського Парламенту та Ради ЄС «Про загальні процедури надання та позбавлення міжнародного захисту» від 26.06.2013 року №2013/32/EU з метою прийняття рішення про прийнятність розгляду заяви про надання міжнародного захисту відповідно до статті 33 (2) (г), повторну заяву про надання міжнародного захисту має бути попередньо вивчено на предмет нових відомостей або висновків, які виникли або були подані заявником щодо того, чи може він/вона кваліфікуватися як біженець відповідно до Директиви 2011/95/ЄС. Якщо після попереднього вивчення, зазначеного в пункті 2 цієї статті, виникнуть чи заявником будуть представлені нові відомості або висновки, які значно підвищують ймовірність того, що заявник може кваліфікуватися як біженець відповідно до Директиви 2011/95/ЄС, заява розглядається далі відповідно до II глави. Держави-члени можуть встановлювати додаткові причини для розгляду повторної заяви. Держави-члени можуть прийняти рішення про подальший розгляд заяви, тільки якщо цей заявник не з власної вини був не в змозі обґрунтувати обставини, описані в параграфах 2 і 3 цієї статті, в ході проведення попередньої процедури, зокрема, здійснюючи своє право на ефективний засіб правового захисту відповідно до статті 46.

Також, згідно з п.п.2.2 та 2.4 розділу ІІ Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:

- видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);

- під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

З наведених норм вбачається, що однією з підстав для прийняття рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є наявність чинного рішення про відмову у визнанні особи, що звернулась за захистом, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», якщо зазначені умови не змінилися.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи, як і матеріали особової (міграційної) справи Челебі Тургут, не містять ані рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ані рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнятих за результатами розгляду заяви позивача.

Таким чином, саме рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є індивідуальним правовим актом у формі наказу ГУ ДМС. Відсутність же належним чином оформленого рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не зважаючи на факт надіслання відповідачем листа від 22.07.2022 року про те, що заява позивача не може бути прийнята до розгляду сфери міжнародного захисту, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, що також вірно було встановлено судом першої інстанції.

Лист відповідача від 22.07.2022 року у відповідь на звернення позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за змістом та формою не може вважатися «рішенням про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» у розумінні Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що є протиправною бездіяльністю відповідача.

Щодо посилання відповідача на те, що звернення позивача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту обумовлене лише бажанням уникнути кримінальної відповідальності в ФРН за інкримінований злочин неполітичного характеру, колегія суддів зазначає, що звернення особи до органу міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, лише після затримання та поміщення до СІЗО не є безумовним свідченням того, що таке звернення здійснено з метою уникнення процедури екстрадиції і ймовірно покарання за скоєний на території іншої держави злочин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.09.2021 року по справі №120/192/20-а.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.