Справа № 320/1135/23
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

25 січня 2023 року Київ №320/1135/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши заяву про забезпечення позову в межах позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання про визнання незаконним та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуальних актів відповідача, а саме наказів ФДМУ №1476 від 01.12.2022 та №1530 від 07.12.2022 про позбавлення (анулювання) ОСОБА_1 спеціалізації 1.1. "Оцінка нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) у тому числі земельних ділянок та майнових прав на них" з кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ №3793, виданого 17.09.2005 ФДМУ та ТОВ "Українська комерційна школа", з дати видання наказу та анулювання сертифіката суб"єкта оціночної діяльності від 15.08.2022 №412/2022, виданого ФДМУ.

Як на підставу для вжиття заходів забезпечення позову заявник вказав неможливість здійснення ним підприємницької діяльності за фахом та очевидність ознак протиправності оспорюваних рішень ФДМУ.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходив з наступного:

відповідно ч.1 ст. 150 КАСУ суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. На підставі ч.2 ст. 150 КАСУ забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої, другої ст. 151 КАСУ позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для зацікавлених осіб.

Як зазначалось вище, заява про забезпечення позову мотивована неможливістю здійснення підприємницької діяльності за фахом.

Водночас, при дослідженні судом оспорюваних наказів, в аспекті доводів ОСОБА_1 та з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд не знаходить підстав для задоволення поданої заяви.

Так, виходячи із змісту положень ст.ст. 150-151 КАСУ, в їх сукупності, забезпечення позову має на меті гарантувати виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язане з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, від 11 січня 2022 року у справі №640/18852/21 та від 28 липня 2022 року у справі №640/31850/20.

Разом з цим, до заяв про забезпечення позову не додано жодних доказів та підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також що неможливість здійснення підприємницької діяльності заявником зашкоджує правам та охоронюваним інтересам третіх осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так само позивач не наводить жодних аргументів, які вказують на наявність очевидних ознак протиправних дій відповідача.

Таким чином, заявником не доведено належними та достатніми доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі, жодних доказів, у розумінні ст. 73-76 КАС України, на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, а також того, що відновлення його прав без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим.

Судом також ураховується правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі №826/13306/18, згідно якої суд, "... обґрунтовуючи клопотання про забезпечення позову щодо "очевидності" ознак протиправної бездіяльності відповідача та порушення прав позивача, то попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваної бездіяльності поза обґрунтованим сумнівом. Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів, повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках".

Даний випадок до категорії виключних не відноситься і, вказаних Верховним Судом обставин не встановлено.

Крім того, суд зазначає, що предметом позову є оскарження наказів ФДМУ щодо позбавлення (анулювання) позивача сертифіката суб`єкта оціночної діяльності та кваліфікаційного свідоцтва оцінювача.

Разом з цим, у силу положень абз. 2 ч.1 ст. 20 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (на підставі якого було анульовано сертифікат позивача) сертифікат може бути анульовано Фондом державного майна України за наявності порушень вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів з оцінки майна, виявлених шляхом рецензування, які призвели до визнання неякісною оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, або оцінювачами, які працюють у його штатному складі.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що встановити наявність або відсутність підстав для визнання наказів ФДМУ №1476 від 01.12.2022 та №1530 від 07.12.2022 протиправним можливо лише під час розгляду справи по суті.

Також, як вбачається із розд.ІІІ Положення про порядок анулювання сертифікатів суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання та їх поновлення після анулювання, затвердженого наказом ФДМУ від 27.03.2006 № 513, поновлення сертифіката після його анулювання у випадках, передбачених Законом, відбувається відповідно до Положення про видачу сертифікатів суб`єктів оціночної діяльності, затвердженого наказом Фонду від 14 березня 2002 року № 479, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 березня 2002 року за № 312/6600 (у редакції наказу Фонду від 24 березня 2015 року № 402).

Таким чином, позивач не позбавлений права на поновлення сертифікату суб`єкта оціночної діяльності у разі визнання оскаржуваних наказів ФДМУ протиправними.

З урахуванням викладеного, у суду наразі відсутні підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів заявника.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для забезпечення позову у цій справі. Беручи до уваги вищевикладене та, керуючись статтями 150-154, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуальних актів відповідача: наказу Фонду державного майна України №1476 від 01.12.2022 та наказу №1530 від 07.12.2022, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.