Справа № 520/9459/22
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
26 січня 2023 року № 520/9459/22
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.03.2022 № 32;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно подати до Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю - ОСОБА_1 , який визнаний інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини та належним чином оформлений пакет документів, наданий позивачем разом з заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.201 з № 975 та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530;

- зобов`язати Міністерство оборони України після отримання відповідного висновку ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю - ОСОБА_1 , який визнаний інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги військовослужбовцю - ОСОБА_1 , який визнаний інвалідом третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року у відповідності до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та Положення про організацію і Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що Міністерством оборони України було прийнято рішення, а саме протокол №32 від 09.03.2022 року, яким йому відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини. На думку позивача, вказане рішення є протиправним та таким, що прийнято з порушеннями норм діючого законодавства, а отже порушує його права.

Ухвалою суду від 04.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у адміністративній справі за вищевказаним позовом.

Ухвалу суду від 04.11.2022 року було направлено на електронну пошту відповідачів, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою, проте відповідачі правом подання до суду відзиву на позов не скористались, будь-яких заяв або клопотань до суду не подали.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд зазначає, що згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу в Збройних Силах України та був звільнений з військової служби за станом здоров`я.

Згідно свідоцтва про хворобу №435/106 від 29 серпня 2013 року, затвердженого постановою військово-лікарської комісії від 04 вересня 2013 року позивачу було встановлено діагноз, а саме гіпертонічна хвороба другої стадії, другого ступеня, гіпертрофія лівого шлуночка; ризик високий; ішемічна хвороба серця: стенокардія напруги стабільна, другий функціональний клас, атеросклероз вінцевих артерій, атеросклеротичний кардіосклероз СН; атеросклероз аорти; сечокам`яна хвороба; рентгеннеконтрасні камені без порушення функції нирок; хронічний калькульозний простатит в стадії ремісії з незначним порушенням функції сечовипускання; синдром Рейно верхніх і нижніх кінцівок з незначним порушенням кровообігу та функції, які пов`язані із захистом Батьківщини; лівобічний сколіоз першого ступеня грудного відділу хребта, кіста печінки невеликих розмірів без порушення функції, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 39 б, 40 б, 67в, 68в, 42в графи III Розкладу хвороб наказу Міністра оборони України від 04.01.1994 року № 2 від 12.07.1999 № 207 позивач визнаний обмежено придатним до військової служби.

02 листопада 2013 року під час виконання обов`язків військової служби позивачем була отримана травма у вигляді струсу головного мозку, садно виличної ділянки справа, внаслідок якої він одержав діагноз: закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, гіпертонічний криз, гіпертонічна хвороба, (проходив лікування у Центральній районній лікарні м. Камянка-Вузька згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 4497 та у ВМКЦ Західного регіону) що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 17.12.2014 року № 2655/39.

Як вказано позивачем у позовні заяві, у червні 2015 року він був направлений на медико-соціальну експертну комісію, якою було встановлено 10% втрати працездатності, без встановлення групи інвалідності, довідка МСЕК йому не видавалась.

В подальшому позивач, як він зазначає, був знову прийнятий на військову службу, яку проходив з 2019 року до 2021 року у квартирно-експлуатаційному відділі м. Харків.

Також, позивачем вказано, що протягом проходження військової служби у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та набуттям серцево-судинних захворювань, він проходив лікування: ВМКЦ ЗР з 22.01.2020 по 31.01.2020; військова частина НОМЕР_1 з 13.07.2020 по 21.07.2020; з 10.08.2020 по 21.08.2020; ВМКЦ ЗР з 24.09.2020 по 06.10.2020; з 11.01.2021 по 05.02.2021; з 10.02.2021 по 26.02.2021.

Згідно свідоцтва про хворобу № 398 від 08.04.2021 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні та обстеженні у відділенні кардіології військової частини НОМЕР_1 з 29.03.2021 року по 08.04.2021 року та 08.04.2021 року був представлений на огляд ВЛК.

08 квітня 2021 року госпітальна військово-лікарська комісія терапевтичного профілю військової частини НОМЕР_1 за розпорядженням начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків від 25.03.2021 року № 1425 з метою визначення ступеня придатності до військової служби провела його огляд та свідоцтвом про хворобу № 398 від 13 квітня 2021 року встановила діагноз - гіпертонічна хвороба другої стадії третього ступеня, ризик високий; ішемічна хвороба серця; стенокардія напруги, другий функціональний клас; СН 1, зі збереженою систолічною функцією лівого шлуночка; захворювання ТЛК, пов`язані із захистом Батьківщини; наслідки закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (2013 р.) у вигляді ангіодистонічного синдрому, травма ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, дифузний зоб першого ступеня, еутиреоз, міжхребцевий остеохондроз шийного, грудного, поперекового відділів хребта без порушення функцій; захворювання ТАК, пов`язані з проходженням військової служби, а у зв`язку з цим встановила, що він на підставі статей 39 б, 40 б графи ІІІ Розкладу хвороб, є непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 326196 від 27.09.2021 на підставі первинного огляду позивачу була встановлена третя група інвалідності з 27.09.2021 року до 01.10.2022 року, у зв`язку з захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини, а саме гіпертонічна хвороба 3 ст. кризовий перебіг, причиною якого був кризовий стан 18.08.2021 року під час виконання бойового завдання.

У зв`язку з встановленням інвалідності третьої групи, яку було встановлено через захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, яка встановлена не повторно, а під час нового огляду, та інвалідність встановлена на підставі іншого захворювання, а не на підставі отриманої травми, як було встановлено у 2013 році, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю третьої групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 15 травня 2022 року за вихідним №997 у відповідь на звернення позивача надіслав витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 березня 2022 року № 32, зі змісту якого вбачається, що у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відмовлено.

Зі змісту витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09 березня 2022 року №32 вбачається зазначення про те, що підполковнику в запасі ОСОБА_1 , якого 09.01.2014 звільнено з військової служби та 22.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 10% втрати працездатності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталось 02.11.2013 (довідка МСЕК 12 ААА №001689 від 22.06.2015, а 27.09.2021 під час огляду органами МСЕК визнане особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААВ №326196 від 27.09.2021). Із посиланням на приписи п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, вказано, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Отже, вказано, що з огляду на приписи п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності оскільки між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги. Водночас, вказано, що аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 20.02.2020 року по справі №806/714/18, від 04.02.2020 року по справі №240/5765/18, правового висновку Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі №1488/0/58-20, постанови Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі №1.380.2019.00695 (судове провадження №К/9901/15869/20), постанови від 18.11.2021 року у справі №806/3077/18. Водночас, зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням 10% втрати працездатності виплачена.

Позивач, вважаючи протиправною відмову та рішення відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-ХІІ.

Згідно ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога, ОГД), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Приписами ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.б ч.1 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону № 2011-ХІІ, який вперше запроваджений з 1 січня 2014 року шляхом доповнення Закону № 2011-ХІІ статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 4 липня 2012 року №5040-VI).

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком № 975.

Відповідно до п.2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (далі також - МСЕК).

Враховуючи зазначене, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Під час розгляду справи судом зі змісту позовної заяви та спірного у даній справі рішення встановлено, що 22.06.2015 року під час первинного огляду МСЕК позивачу було встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 02.11.2013 року.

Як вказано відповідачем у спірному у даній справі рішенні, втрата позивачем відсотку була встановлена органом МСЕК, що підтверджується довідкою МСЕК серії ААА № 001689 від 22.06.2015 року.

В подальшому, 27.09.2021 року під час огляду органами МСЕК позивача було визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12ААВ №326196 від 27.09.2021 року). Дата чергового переогляду 27.09.2022 року.

З огляду на те, що відсоток втрати працездатності вперше та встановлення інвалідності в подальшому встановлювався позивачу органами МСЕК, суд приходить до висновку, що оцінка причин ушкодження здоров`я особи, ступеня такого ушкодження та його наслідків, здійснюється тільки компетентним органом, а саме медико-соціальною експертною комісією, яка, за наслідками такої оцінки, уповноважена визначити ступінь ушкодження здоров`я військовослужбовця.

Враховуючи обставини того, що відповідно до пункту 3 Порядку №975 законодавець пов`язує момент набуття права на отримання одноразової грошової допомоги з датою, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, то заподіяння шкоди здоров`ю та оцінка його ступеню без встановлення такого факту уповноваженим органом - органом МСЕК, в тому числі причинного зв`язку такої шкоди здоров`ю з проходженням військової служби, не створює підстав для виплати одноразової грошової допомоги.

Вказане також свідчить про те, що визначальним та достатнім для встановлення права на виплату одноразової грошової допомоги є не ступінь тяжкості ушкодження здоров`я, а рішення органу МСЕК про наявність такого ушкодження (яке викликало втрату працездатності або встановлення групи інвалідності).

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що виплата одноразової грошової допомоги з підстав встановлення інвалідності та/або встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності не є самостійними та окремими підставами для виплати одноразової грошової допомоги, оскільки законодавець застосовує такі поняття лише для визначення ступеня заподіяння шкоди здоров`ю.

Згідно із пунктом 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ступеня втрати особою професійної працездатності) та абзацу 1 зазначеного пункту, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, яка набрала чинності з 1 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відтак, норми частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2014 року.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 1 січня 2017 року) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Зазначені норми передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

З огляду на вищевикладене, право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку зі встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду. Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються, починаючи з 1 січня 2014 року, а зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 1 січня 2014 року чи після).

Аналогічний висновок викладено і у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.07.2020 року у справі № 240/10153/19 та у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №806/2187/18, від 20.02.2020 року у справі №806/714/18, від 04.03.2020 року у справах №240/5688/18 та №240/5765/18, від 12.03.2020 року у справі №280/148/19, від 30.07.2020 року у справі №540/2329/18, від 20.08.2020 року у справі №240/2269/19, від 10.12.2020 року у справі № 822/1397/18, від 04.05.2022 року у справі №140/133/19, від 01.06.2022 року у справі № 240/9429/19, від 15.06.2022 року у справі №296/8156/17, від 04.08.2022 року у справі № 280/5907/19 та від 19.09.2022 року у справі №360/359/21.

З аналізу вищевикладених висновків вбачається, що пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували.

Одночасно, цією нормою також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Однак, ті особи, стан здоров`я яких погіршиться після спливу двох років з часу первинного встановлення факту ушкодження здоров`я, втрачають право на виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі з врахуванням раніше виплаченої суми.

Відтак, дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту прийняття рішення компетентним органом (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання.

Зазначений підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно.

При цьому держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразово ї грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 та статтею 46 Конституції України, які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.

Аналогічного висновку дійшла і Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 02.12.2020 року у справі № 1.380.2019.006957, в якій було викладено такі висновки:

- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати ОГД;

- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату ОГД з урахуванням раніше виплаченої суми;

- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Враховуючи вказане, суд зазначає, що оскільки на час первинного встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (22.06.2015 року) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла та з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності позивачу (22.06.2015) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (27.09.2021 року) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Таким чином, рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.03.2022 № 32 є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Крім того, суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі про посилений соціальний захист військовослужбовців положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.

Зазначене судове рішення за загальним правилом може бути застосовано судами тільки з дня ухвалення Конституційним Судом відповідного рішення, тобто з 06 квітня 2022 року.

Відтак, оскільки правове регулювання правовідносин, що є предметом цієї справи, змінилося з 06 квітня 2022 року внаслідок відповідного рішення Конституційного Суду України, то у суду відсутні підстави для неврахування позиції, сформованої Верховним Судом за наслідками розгляду справи №240/10153/19.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 03.06.2022 у справі № 340/5086/20 та від 15.06.2022 року у справі №296/8156/17.

При розгляді даної справи судом також враховано висновки і колегії суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладені у постанові від 01.12.2022 року по справі №320/5953/20.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із приписами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ,03168), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.