Справа № 240/714/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
27 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/714/21
категорія 111030700
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки; під виглядом фактичної перевірки відповідачем було проведено камеральну перевірку, а отримана з баз даних інформації не може слугувати належними доказами на підтвердження виявлених порушень; позивач зазначає, що всі запитуванні документи відповідно да запиту були б надано відповідачу, у випадку якщо запит був належним чином оформлений та були підставами для отримання запитувальної інформації; акт перевірки не містить будь-яких доказів щодо реалізації пального покупцями не через паливно-роздавальну колонку чи без застосування реєстратора розрахункових операцій, а тому висновку відповідача зроблений на підставі складених та зареєстрованих позивачем акцизних накладних в ЄРАН є хибним і це не може свідчити про здійснення позивачем оптової торгівлі пальним; кожна палив-роздавальна колонка пройшла повірку.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає, зазначає, що наказ від 29.05.2020 за № 522 про проведення фактичної перевірки відповідає нормам ПК України, контролюючим органом дотримано процедуру перевірки, а тому були всі підстави для її проведення.
Також у відзиві вказано, що підставами для перевірки у контролюючого органу булипп. 20.1.4 п.20.1. ст. 20, пп.75.1.3 п.75.1. ст. 75, пп. 80.2.2 та 80.2.5, п. 80.2 ст. 80 ПК України, Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закон України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України» та лист УСБУ у Житомирській області від 20.03.2020 №57/51-766.
Вказує відповідач, що отримано від УСБУ у Житомирській області лист, яким їм доручено провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з купівлі та подальшої реалізації пального, встановлення наявності відповідних ліцензій, факти реалізації пального з 01.07.2019 по дату отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, місця зберігання, пального, зареєстровані акцизні склади.
Зазначає, що ПК України не передбачено надання платнику податків відомостей за інформацією якого державного органу чи іншої особи проводиться перевірка, а також зазначає, що така інформація є службовою та її розголошення може нести негативні наслідки для встановлення достовірних результатів.
Відповідач у відзиві відмічає, оскільки позивачем допущено посадових осіб контролюючого органу до перевірки, наказ від 29.05.2020 за № 522 наказ не може бути предметом оскарження, оскільки вичерпав свою дію фактом його виконання, посилаючись на висновок Верховного Суду, що викладений у постанові від 21.02.2019 у справі № 807/2062/17, висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 24.12,2010 у справі №21-25а10.
Позивачем подано відповідь на відзив у якій з підстав викладених у позові просить задовольнити його позовні вимоги.
Суд, протокольною ухвалою, заслухавши пояснення учасників справи, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що відповідно наказу від 29.05.2020 №522 ГУ ДПС у Житомирській областіздійсненя фактична перевірка товариства, розташований за адресою м.Житомир проспект Незалежності 55, за результатом якої складено акт.
Позивач, вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Житомирській області протиправним та таким, що порушує його законні права та інтереси, звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі по тексту - ПК України).
Пунктом 80.2 ст. 80 ПК України визначено вичерпний перелік обставин та підстав, за яких може проводиться фактична перевірка.
Як вбачається зі змісту наказу від 29.05.2020 №522 фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС" проведено на підставі пп. 20.1.4 п.20.1. ст. 20, пп.75.1.3 п.75.1. ст. 75, пп. 80.2.2 та 80.2.5, п. 80.2 ст, 80 ПК України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України» та листа УСБУ у Житомирській області від 20.03.2020 №57/51-766.
Згідно пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України у якості підстави для проведення фактичної перевірки, необхідною умовою є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, що не залежить від суб`єкта, який надав відповідну інформацію.
У відзиві відповідач вказує, що підставою для проведення перевірки був лист УСБУ у Житомирській області від 20.03.2020 №57/51-766. З такою підставою суд не погоджується, оскільки у листі УСБУ у Житомирській області відсутня будь-яка інформація про порушення вимог законодавства позивачем, в розумінні пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, що дає підстави для призначення та проведення фактичної перевірки. Лист УСБУ у Житомирській області носить загальний характер, не містить інформації щодо порушення позивачем вимог законодавства, в листі лише доручено відповідачу провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з купівлі та подальшої реалізації пального, встановлення наявності відповідних ліцензій, факти реалізації пального з 01.07.2019 по дату отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, місця зберігання, пального, зареєстровані акцизні склади.
Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено порядок призначення та проведення перевірки, оскільки у відповідача були відсутні підстави для прийняття спірного наказу та наказ в свою чергу не міститься інформації, що свідчить про можливі порушення позивачем вимог законодавства.
Щодо посилання відповідача у наказі як на підставу перевірки на пп. 20.1.4 п.20.1. ст. 20, пп.75.1.3 п.75.1. ст. 75, пп. 80.2.2 та 80.2.5, п. 80.2 ст. 80 ПК України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України» не можуть бути достатніми самостійними підставами для проведення фактичної перевірки, без отримання інформації щодо порушення позивачем вимог законодавства.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених вказаним Кодексом, а фактичні перевірки - вказаним Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого вказаним Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення вказаним платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого вказаним Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1245 "Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом" (далі - Порядок). Зокрема, чітко визначено перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення.
Відповідно до пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
За змістом пункту 10 Порядку встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
У разі, коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому пункту 73.3 статті 73 Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Отже, вимоги, які висуваються до змісту запиту є нормативно визначеними і поширювальному тлумаченню не підлягають.
Відповідно до акту перевірки встановлено факт не подання документів до перевірки, що зазначені у письмовому запиті ревізорів від 02.06.2020 про що складено акт від 11.06.2020 чим порушено п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.
Як вбачається із матеріалів справи, Товариству було надано письмовий запит про надання належним чином засвідчених ксерокопій документів для об`єктивного проведення їх фактичної перевірки фінансово-господарської діяльності.
05.06.2020 позивачем була надана відповідь на запит, в якій зазначено, що оскільки наказ № 522 від 29.05.2020 на проведення фактичної перевірки не містить конкретних підстав, за наявності яких може проводитись фактична перевірка, а лише наведено перелік норм Податкового кодексу України вимога про надання сканкопій документів є безпідставною.
Як зазначено позивачем, додатковою підставою для відмови надання документів було те, що письмовий запит контролюючого органу щодо надання документів неналежним чином оформлений, а саме він не містить печатку позивача та підписаний не керівником (його заступником або уповноваженою особою), а ревізорами-інспекторами, однак суд не погоджується із такими доводами, так як вбачається із самого запиту, він підписаний заступником начальника відділу Ю.Стеценко так як цього вимагають норми законодавства.
Таким чином, за наслідками судового розгляду справи не встановлено невідповідність запиту вищенаведеним вимогам законодавства, що надавало б позивачу можливість не надавати відповідь на такий обов`язковий запит та відмовити у цьому.
У відповідності до вимог п.3 ч.2 ст.2 Закону "Про ліцензування видів господарської діяльності" дія цього закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності, зокрема, виробництво і торгівлі пальним, що здійснюється відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".
Згідно з ч.1 ст.16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 05.08.2015 "Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", в редакції чинній на дату проведення перевірки та дату винесення податкового-повідомлення рішення, затверджено перелік органів ліцензування, згідно яким до повноважень Державної фіскальної служби віднесено ліцензування таких видів господарської діяльності: виробництво спирту етилового, коньячного і плодового та зернового дистиляту, спирту етилового ректифікованого виноградного, спирту етилового ректифікованого плодового, дистиляту виноградного спиртового, спирту-сирцю плодового, біоетанолу, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і пального; оптова торгівля спиртом етиловим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями, тютюновими виробами і пальним. Тоді як до повноважень територіальних органів Державної фіскальної служби віднесено ліцензування господарської діяльності: роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним; зберігання пального.
Впродовж липня 2019 - червня 2020 ТОВ «ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС» відповідно до зареєстрованих акцизних накладних реалізувало пального в кількості 488328,11 літрів з зазначенням в акцизних накладних адреси місця подальшого зберігання пального чим порушено ст. 15 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» в частині оптової реалізації пального без наявності ліцензії на даний вид діяльності.
Дійсно, як встановлено судом, позивач не заперечує той факт, що в період з 01.07.2019 по 02.06.2020 з акцизного складу №1010306 ним реалізовано ТОВ «Коростенський щебзавод» важкі дистиляти (газойлі) до акцизного складу № 1005563, з використанням пересувного акцизного складу АМ1006X0 та до акцизного складу №1005564, з використанням пересувного акцизного складу АМ7836СТ, а також в період з 09.10.2019 року по 25.10.2019 року реалізовано ТОВ «ТЕРАРА» пальне в кількості 116704,11 літрів.
Разом з тим суд не може погодитись з висновками відповідача, що реалізація пального вказаним контрагентам є саме оптовою торгівлею пальним, з огляду на наступне.
Між ТОВ «ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС» та ТОВ «Коростенський щебзавод» укладено договір купівлі-продажу №16/19 від 22.11.2019 на підставі якого, позивачем реалізовувалося пальне, (копія договору додається)
Також між ТОВ «ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС» та ТОВ «ТЕРАРА» укладено договір купівлі-продажу № 9/19 від 22.08.2019 на підставі якого, позивачем реалізовувалося пальне, данні обставинами підтверджуються договором наявним в матеріалах справи.
Відповідно до п. 9. Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 розрахунки за реалізовані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із використанням електронних платіжних засобів, паливних карток, талонів, відомостей на відпуск пального тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з продукцією споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Зазначені покупці, відповідно до договорів, придбували пальне у безготівковій формі на підставі рахунку- фактури. Реалізація пального ТОВ «Коростенський щебзавод» та ТОВ «ТераРа» відбувалась з акцизного складу №1010306 на підставі відомості шляхом наливу пального через паливно-роздавальну колонку до рухомого акцизного складу (бензовозу), розпорядником якого є позивач, та пальне доставлялось на адресу покупців. Спеціальні вантажні автомобілі поливоцистерни орендуються позивачем на підставі договорів № 2/19 від 01.01.2019 та №3/19 від 01Л1.2019. У день реалізації пального, операція по відпуску пального проводилась через реєстратор розрахункових операцій, що свідчить Z-звіт РРО, а також реєструвалась акцизна накладна в Єдиному реєстрі акцизних накладних, а на транспортування пального до покупця складалась видаткова накладна та товаротранспортна накладна.
Суд погоджується із доводами позивача, що Товариство використовує у своїй діяльності паливо-роздавальні колонки відпуск пального здійснюється виключно через них, а операція з реалізації пального здійснюється безпосередньо через реєстратор розрахункових операцій, з подальшою видачею розрахункового документу та реєстрацією акцизної накладної в Єдиному реєстрі акцизних накладних Обмежень щодо об`єму/кількості пального під час реалізації пального, за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, яке реалізовується через паливно-роздавальну колонку, чинним законодавством не передбачено.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що акт перевірки не містить будь-яких доказів щодо реалізації пального покупцям не через паливо-роздавальну колонку чи без застосування реєстратора розрахункових операцій, а тому висновок податкового органу зроблений на підставі складених та зареєстрованих позивачем акцизних накладних в ЄР АН є хибним, і це не може свідчити про здійснення позивачем оптової торгівлі пальним.
Крім того, оскільки Головне управління ДПС у Житомирській області, на дату винесення податкового-повідомлення-рішення, не було органом ліцензування оптової торгівлі пальним, отже були відсутні повноваження здійснювати контроль за дотриманням норм Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного І плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в межах даного виду господарської діяльності, що виключає законність застосування ним штрафних санкцій в частині здійснення оптової торгівлі пальним без отримання ліцензії.
Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», станом на дату здійснення перевірки та складання податкового повідомлення-рішення говориться, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», станом на дату здійснення перевірки та складання податкового повідомлення-рішення, передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд з`ясувавши зміст акту перевірки та податкове повідомлення-рішення з`ясував, що застосування відповідачем до позивача зазначеного штрафу відбулось саме з причин не подання позивачем на запит ревізорів від 02.06.2020 накладних на пальне, що зберігається у місці роздрібної торгівлі, а не за фактом не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, або ж не відображення в обліку товарів, які реалізуються, відповідачем не встановлено.
Натомість, діюча редакція Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» станом на дату здійснення перевірки та складання податкового повідомлення-рішення не передбачала відповідальності за не надання документів на товари, що зберігаються у місці роздрібної торгівлі.
Як було вказано позивачем під час розгляду справи, то Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 17 березня 2020 року № 533-ІХ внесено зміни до ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» де передбачено відповідальність за не надання документів, але відповідно до прикінцевих положень закону про внесення змін, закон набрав чинності з 01.08.2020 року, тобто пізніше, аніж винесене податкове повідомлення- рішення - 09.07.2020.
А тому суд погоджується із доводами позивача, що застосування норм закону, які не вступили в законну силу під час винесення податкового-повідомлення рішення є безпідставним.
Як вбачається із акта перевірки, встановлено факт не обладнання та відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів лічильників рівня пального у резервуарі розташованому на акцизному складі та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального з складу, а саме: 02.06.2020 встановлено, що ТОВ «ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС» на акцизному складі розташованому за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 55, використовує у своїй діяльності 8 резервуарів загальним об`ємом 68,5 тис. літрів та три паливороздавальні колонки типу «АПОГЕЙ», що необладнані витратомірами-лічильників та рівнемірами - лічильників на місці відпуску пального, чим порушено п.п,230.1.2. п.230.1. ст. 230 Податкового кодексу України та п.12 підрозділю 5 Розділу XX Податкового кодексу України.
Згідно з Правилами роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1442 роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу АЗС, що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів (п. 2 Правил № 1442).
Відповідно до п. З Правил № 1442 АЗС поділяються на стаціонарні, пересувні та контейнерні.
Стаціонарні АЗС - комплекс споруд для приймання та відпуску нафтопродуктів з наземним або підземним розміщенням резервуарів і з незблокованими з ними паливо-, масло- та газороздавальними колонками.
Так, в акті перевірки контролюючим органом зазначено про те, що три паливороздавальні колонки типу «АПОГЕЙ» не обладнані витратомірами-лічильників.
Відповідно до ДСТУ 2681- 94 Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологія. Терміни та визначення, колонка паливороздавальна з технічним виробом є засобом вимірювальної техніки.
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Мінпалива та енергетики України, Мінекономіки України, Мінтранспорту та зв`язку України, Держкомітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 Хе 281/171/578/155 для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються паливороздавальні колонки та оливороздавальні колонки, що мають відлікові пристрої для Індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози, тому кожна паливо-роздавальна колонка по суті є окремим витратоміром- лічильником.
Відповідно до п.12 підрозділу 5 Розділу XX Податкового кодексу України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лІчильників та рівнемірів- лічильників рівня пального у резервуарі.
Таким чином, зазначена в акті перевірки колонка паливораздавальна типу «АПОГЕЙ» за своїми фізичними властивостями та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 163 Про затвердження Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки є - вимірювальною системою, призначеною для заправки автотранспортних засобів, малих суден та малих літаків. Та відповідно до ДСТУ 2681-94. за наявності оцінки відповідності паливороздавальна колонка виконує функцію витратомірів- лічильників.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконання приписів п.12 підрозділу 5 Розділу XX Податкового кодексу України позивачем 31.03.2020 року зареєстровано у Єдиному державному реєстрі витратомірів- лічильників та рівнемірів лічильників рівня пального, через систему МЕДОК у встановленій формі (Довідка про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри) три паливо-роздавальні колонки типу «АПОГЕЙ» та два резервуари ємністю 26,6 м куб.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).
Відповідно до частини 2 статті 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, суд приходить висновку, що відповідачем не доведена правомірність своїх рішень, у зв`язку із чим адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 22 700,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
Стягнути з Головного управління ДПС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІССЯ НАФТОПРОДУКТ ПЛЮС" судовий збір в сумі 22 700,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова