Справа № 308/214/23
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/214/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Шепетко І. О.,
за участі секретаря судових засідань Завадяка Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення від 27.12.2022, згідно якої позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210 КУпАП з накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн., закрити провадження у справі та стягнути з відповідача судові витрати.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що за змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 27.12.2022 приблизно о 15 год. 00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено, що останній не повідомив у встановлений семиденний термін про зміни у власних облікових даних (сімейний стан, стан здоров`я, адреса місця проживання (перебування), освіта, місце роботи, посада), а саме: про факт свого одруження, чим порушив ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Позивач вважає оскаржувану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю оскільки він одружився 2 вересня 2017 року. На момент одруження стаття 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не містила одинадцятої частини, натомість наявність обов`язку призовників та військовозобов`язаних про повідомлення органу, де вони перебувають на військовому обліку щодо зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади була передбачена частиною 10 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції від 20.04.2017).
Вказав, що правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП не носить характеру триваючого. Посилається на ч.1 ст.38 КУпАП, відповідно до якої на даний час закінчилися строки притягнення до позивача адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП.
Окрім того, вказазує, що на час одруження позивача частина друга статті 210 КУпАП діяла в наступній редакції: «Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваний мінімумів доходів громадян». Зміни до такої були внесені згідно закону №1357-ІХ від 30.03.2021 та частину другу статті 210 КУпАП було викладено в наступній редакції: «Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Вважає, що з часу одруження позивача та до моменту винесення оскаржуваної постанови ч.2 ст.210 КУпАП зазнала змін, як в частині збільшення розміру стягнення у вигляді штрафу, так і в частині притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, вчинені в особливий період. А тому, згідно з приписами ст.58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а відтак позивач навіть у випадку покладання на нього.
Ухвалою суду від 06.01.2023 було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
23.01.2023 представником відповідача ОСОБА_2 було надіслано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, оскільки такий є безпідставним та задоволенню не підлягає. Зазначив, що 27.12.2022 позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , де було встановлено, що останній не повідомив у встановлений семиденний термін про факт свого одруження з гр. ОСОБА_3 , про що 02.09.2017 складено відповідний актовий запис №633.
Вказав, що ч. 11 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» не звільняє призовників, військовозобов`язаних та резервістів від обов`язку особисто повідомляти РТЦК та СП про зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади, навіть після спливу семиденного строку, відтак правопорушення за ч. 2 ст. 210 КУпАП носить характер триваючого. Тому, у відповідача не було можливості встановити факт правопорушення до моменту з`явлення позивача 27.12.2022 року в будівлі ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін за наявними матеріалами справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 27.12.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 було винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення №17784, згідно якої ОСОБА_1 27.12.2022 близько 15 год. 00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де було встановлено, що останній не повідомив у встановлений семиденний термін про зміни у власних облікових даних (сімейний стан, стан здоров`я, адреса місця проживання (перебування), освіта, місце роботи, посади), а саме: про факт одруження, чим порушив вимоги ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Дії гр. ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 210 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
Диспозиція ч.1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
За частиною 2 вказаної статті настає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.
Як випиває з матеріалів позовної заяви, позивач покликається на те, що при притягненні його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП відповідачем невірно було застосовано норму нормативного акта, за порушення якого настає адміністративна відповідальність за вказаною статтею, а саме: ч.11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», оскільки на момент одруження позивача вказана норма закону була відсутньою, натоміть наявність обов`язку призовників та військовозобов`язаних про повідомлення органу, де вони перебувають на військовому обліку щодо зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади була передбачена за ч. 10 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Відповідно до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №921 від 07.12.2016, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.
Військовий облік ведеться з метою забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів, особовим складом у мирний час та особливий період.
Згідно з частиною 11 ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент складання протоколу відносно ОСОБА_1 27.12.2022) призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
Відповідно до статті 10 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, чинній на момент одруження позивача 02.09.2017) призовники та військовозобов`язані в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про це орган, де вони перебувають на військовому обліку.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» № 1357-IX від 30.03.2021 було внесено зміни, зокрема, до статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та викладено її в чинній редакції.
Так, суд зазначає, що на ОСОБА_1 як військовозобов`язаного був покладений обов`язок повідомляти орган, де він перебуває на військовому обліку, про зміну його сімейного стану, як на момент одруження, так і на момент винесення постанови про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що відповідач при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП в порушення 38 КУпАП притягнув його до адміністративної відповідальності після закінчення строків притягнення до відповідальності, оскільки адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП не є триваючим.
Відповідно до ст. 38 КУПАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніше ніж через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушення - два місяці з дня його виявлення.
Правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210 КУпАП вчинене позивачем, було виявлено 27.12.2022 при особистому зверненні ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Оскільки законом визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, що позивачем виконано не було, підстави вважати, що відповідач повинен був сам дізнатися про те, що позивач не подав документи про одруження відсутні та є такими, що не мають законного обґрунтування.
Як вбачається з правових висновків, викладених в п. 17, 18 постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі № 487/2854/17, Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття "триваюче" правопорушення. Проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. Характер триваючого правопорушення оцінюється судом в кожному конкретному випадку індивідуально. Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Таким чином, позивач був зобов`язаний після спливу семиденного строку з моменту одруження повідомити про це орган, де він перебував на військовому обліку, тобто такий безперервно не виконував покладений на нього обов`язок, передбачений законом, відтак правопорушення вчинене позивачем тривало більше п`яти років, що кваліфікується як триваюче правопорушення.
Так, правопорушення, вчинене позивачем було виявлено відповідачем 27.12.2022 та в той же день його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП. Таким чином, оскаржувана постанова винесена в межах строків накладення адміністративного стягнення передбачених ч. 1 ст. 38 КУпАП протягом двох місяців з дня його виявлення.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З наведеного випливає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа органу територіального центру комплектування та соціальної підтримки має обов`язок всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.
Позивач заперечує вчинення інкримінованого йому правопорушення, оскільки відповідач порушив вимоги ст.58 Конституції України та притягнув позивача до адміністративної відповідальності, коли такий не підлягав притягненню до адміністративної відповідальності за вказані дії.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 порушив правила військового обліку та не повідомив у встановлений строк відповідний орган територіального центру комплектування та соціальної підтримки про зміну сімейного стану.
Проте, суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 8. КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Вказане зазначено в позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної в постанові від 18.12.2019 у справі № 158/286/17: «КУпАП не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Проте, як зазначено у листі Міністерства юстиції України від 02 серпня 2013 року N 6802-0-4-13/11, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином.
Диспозиція ч.2 ст.210 КУпАП, в редакції чинній на 07.09.2017, встановлювала відповідальність за повторне протягом року порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах або умисне зіпсуття або недбале зберігання військовозобов`язаними і призовниками обліково-військових документів (військових квитків і посвідчень про приписку до призовних дільниць), яке спричинило їх втрату за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
За таких обставин, суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідачем неправомірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.210 КУпАП, оскільки на час вчинення інкримінованого йому правопорушення його дії не могли підпадати під регулювання ч.2 ст.210 КУпАП.
До такого висновку суд дійшов також з огляду на зміст ч.2 ст. 8 КУпАП, відповідно до якої закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідач, у своєму відзиві не надав наявних у нього документів та матеріалів, які могли б бути використані як докази у справі та свідчили б про правомірність прийнятого рішення, а також свідчили б про те, що посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було дотримано законодавчих гарантій об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
З наявних же у матеріалах справи доказів випливає, що при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вищевказаних приписів чинного законодавства, зокрема щодо встановлення всіх обставин справи.
Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на вищенаведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що постанова №17784 від 27.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відтак, суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає до закриття.
На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 536,80 грн.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії №17784 від 27.12.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , документ, що посвідчує особу - паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 04.09.2008; РНОКПП: НОМЕР_2 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя І.О. Шепетко