Справа № 360/20/23
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справi

27 січня 2023 року Справа № 360/20/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач) з такими позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 07 вересня 2022 року № 1200-0501-9/19314 про відмову у виплаті недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити мені без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів недоотриману померлою ОСОБА_2 пенсію з 01 березня 2016 року на наступні реквізити: установа банку: Головне Управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк»; МФО 322669; код отримувача ; № рахунку: UA6769823; отримувач: ОСОБА_1 ;

- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19 серпня 2022 року через ВЕБ-портал Пенсійного фонду України було подано заяву (№ 2180) про виплату недоотриманої пенсії померлої матері позивача ОСОБА_2 . До заяви було додано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , копії паспорту, РНОКПП, свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, довідку про склад сім`ї, копію домової книги, довідку про відкритий банківський рахунок, а також копію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2022 року (№ 754/3410/22) про встановлення факту спільного проживання із померлою на день відкриття спадщини. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 07 вересня 2022 року № 1200-0501-9/19314 позивачу було відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 через відсутність у зверненні про виплату недоотриманої пенсії довідки ВПО та через те, що сканкопія паспорта зроблена з копії, а не оригіналу документа. 08 вересня 2022 року через ВЕБ-портал ПФУ було подано скаргу на зазначене рішення, у якій висловлено незгоду з прийнятим рішенням та наведено мотиви незгоди. Водночас до скарги були долучені документи, через відсутність яких відповідачем було прийнято рішення про відмову, а саме копія довідка ВПО та нові скан-копії паспорту.

09 вересня 2022 року відповідач у відповідь на скаргу листом від 09 вересня 2022 року № 3110-3734Щ-05/8-1200/22 повідомив, що по заяві позивача № 2180 від 19 серпня 2022 року прийнято рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 та повторно вказав ті самі причини відмови.

Позивачка вважає, що відповідачем протиправно, з формальних підстав, відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії померлої матері ОСОБА_2 , що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 06.01.2023 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Через підсистему «Електронний суд» від Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву від 17.01.2023 № 1200-0902-8/947, у якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області як отримувач пенсії в разі втрати годувальника. Остання виплата пенсії ОСОБА_2 була у лютому 2016 року в сумі 1897,19 грн. Виплату пенсії було припинено з 01.03.2016.

Оскільки з заявою щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 до управління не зверталась, пенсійна виплата за період з березня 2016 року по лютий 2022 року не нараховувалася.

Відповідно до ст. 52 Закону № 1058 сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 Закону № 1058, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до Закону № 1058-IV сума недоотриманої пенсії виплачується виключно особам, які мають право на отримання зазначеної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину.

19.08.2022 ОСОБА_1 звернулася засобами веб-порталу з заявою № 2180 про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , яка зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в Оратівському районі Вінницької області та надала наступні документи: свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; копія паспорту; ідентифікаційний код; копію рішення Деснянського районного суду м. Києва по справі 754/3410/22 від 05.08.2022 про встановлення факту проживання заявника ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 ; свідоцтво про шлюб; довідка про склад сім`ї, видана лнр; довідка про відкритий рахунок банку.

Заяву було розглянуто з урахуванням пункту 4.2. Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі. За результатами розгляду документів у зверненні ОСОБА_1 про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 (о/р02) була виявлена відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи заявника, також сканкопія паспорта ОСОБА_1 зроблена з копії, а не з оригіналу документа.

Саме на підставі вищеозначеного, відповідачем було прийняте рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 .

З підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи електронними копіями паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

ОСОБА_1 , є донькою померлої ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про надходження від 19.06.1958 НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до свідоцтва про смерть від 20.04.2022 серії НОМЕР_3 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.08.2022 у справі № 754/3410/22 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час її смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

19.08.2022 ОСОБА_1 звернулася засобами веб-порталу з заявою № 2180 про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , яка зареєстрована в управлінні Пенсійного фонду України в Оратівському районі Вінницької області та надала наступні документи: свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; копія паспорту; ідентифікаційний код; копію рішення Деснянського районного суду м. Києва по справі 754/3410/22 від 05.08.2022 про встановлення факту проживання заявника ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 ; свідоцтво про шлюб; довідка про склад сім`ї, видана Луганською Народною Республікою; довідка про відкритий рахунок банку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 07 вересня 2022 року № 1200-0501-9/19314 позивачці відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії за померлу ОСОБА_2 через відсутність у зверненні про виплату недоотриманої пенсії довідки ВПО та через те, що сканкопія мого паспорта зроблена з копії, а не оригіналу документа.

08 вересня 2022 року через ВЕБ-портал ПФУ позивачкою було подано скаргу на зазначене рішення, у якій висловлено незгоду з прийнятим рішенням та наведено мотиви незгоди. Водночас до скарги були долучені документи, через відсутність яких відповідачем було прийнято рішення про відмову, а саме копія довідка ВПО та нові скан-копії мого паспорту.

09 вересня 2022 року відповідач у відповідь на скаргу листом від 09 вересня 2022 року № 3110-3734Щ-05/8-1200/22 повідомив, що за заявою позивачки № 2180 від 19 серпня 2022 року прийнято рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 та повторно вказав ті самі причини відмови.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

З аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до вимог статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Згідно із частиною другою статті 1220 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У відповідності до п. 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі порядок №22-1), для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера.

Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Отже, якщо члени сім`ї не звернулися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, недоотримана пенсія входить до її складу.

Згідно із свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто датою відкриття спадщини є ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Приймаючи до уваги, що позивачка не звернулася до УПФ протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, недоотримана сума пенсії померлого пенсіонера увійшла до її складу.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності -входять до складу спадщини.

Отже у цій справі предметом позову є майнова вимога в порядку спадкування права власності на майно - грошові кошти про стягнення на користь позивача суми недотриманої пенсії. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права було викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі №808/1346/18.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд зазначає, що судам у порядку цивільного процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із відносин спадкування у тому числі спори щодо складу спадщини.

Важливим аспектом є предмет спору. Спір у даній справі стосується дій пенсійного органу щодо включення або не включення до складу спадщини невиплаченої пенсії спадкодавця.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Верховний Суд у рішенні від 02.03.2020 у справі № 759/8866/18 вказував, що ЦПК України розмежовує поняття підсудності та юрисдикції. Так, цивільна юрисдикція або юрисдикція загальних судів визначає загальну компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ та коло справ, які суди мають право розглядати і вирішувати в порядку цивільного судочинства (предметна та суб`єктна юрисдикція, визначена у параграфі 1 глави 2 ЦПК України), тоді як правила підсудності розмежовують підсудність справ судам цивільної юрисдикції за територіальною ознакою. У цій постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що справи щодо визначення частки у процесі спадкування вирішуються за правилами цивільної юрисдикції.

У постанові від 28.07.2021 у справі № 335/5689/20 Верховний Суд вказував, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України). Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю. Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Тобто, у разі коли розгляд спору передбачено за правилами цивільної юрисдикції, наявність стороною у спорі суб`єкта владних повноважень не вказує на можливість розгляду спору за правилами адміністративного судочинства.

Суд враховує судову практику викладену у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 року справа № 428/12730/19, від 22.09.2021 року у справі № 754/1108/15-ц.

Наявність відповідачем у справі суб`єкта, що здійснює управлінську функцію у сфері нарахування пенсії, не робить позов адміністративним. Відповідно до частини першої статті 15, пункту 10 частини другої статті16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

У постанові від 27.11.2019 у справі № 2-а/1741/2009 Верховний Суд прийшов до висновку, що захист прав спадкоємців на отримання не отримання спадкодавцем пенсії, повинен відбуватися шляхом звернення з позовом до органу Пенсійного фонду в порядку цивільного судочинства.

У постанові від 15.03.2021 у справі № 243/5743/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що якщо спадкоємець вважає кошти нараховані, але не отримані померлим пенсіонером частиною спадку та бажає їх успадкувати, має звертатись до суду з позовом до боржника у порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позову про стягнення коштів.

Тобто, заявлений позивачем позов не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії необхідно закрити.

За приписами частини першої статті 239 КАС України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Суд роз`яснює позивачу, що дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, у відповідності до норм чинного законодавства сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, тому суд роз`яснює позивачці право звернення до суду з клопотанням про повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська