Справа № 420/12252/22
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/12252/22
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними бездіяльність, дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019-2021 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у листі від 10.08.2022 р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 у зарахуванні періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021 р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року розрахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком у розмірі 10 846, 37 грн. та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021 р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

В обґрунтування позову зазначалось, що з січня 2006 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років. У червні 2022 року та у зв`язку із досягнення пенсійного віку позивач звернулася до органу пенсійного забезпечення із заявою, в якій порушувала питання щодо призначення їй пенсії за іншим законом, а не перевести з одного виду пенсії на інший в межах одного закону.

Також, позивач зазначала, що оскільки працювала на посаді лаборанта, то обрахунок її страхового стажу має здійснюватися за пільговим механізмом у подвійному розмірі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у м. Одеса позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2019-2021 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у листі від 10.08.2022р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 у зарахуванні періодів роботи з 08.02.1983 р. по 15.08.1993 р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 з 26 квітня 2022 року розрахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021р. в Комунальному некомерційному підприємстві Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивач вже отримує пенсію за вислугу років, тому при зміні виду пенсії підстав для застосування показника середньої заробітної плати за попередні три роки не має. Апелянт також вказує, що позивачем не було надано документів на підтвердження обставин, які дають їй право на пільгове обчислення страхового стажу.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, у якому вважає рішення Одеського окружного адміністративного суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, тому просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року без змін.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції було встановлено, що з 03.11.2006 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Головному управлінні та отримувала пенсію за вислугу років.

10 червня 2022 року, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування

Також, 25.07.2022 р. ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про застосування для розрахунку пенсії середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та із зарахуванням періодів роботи з 08.02.1983 р. по 30.10.2006 р. та з 01.03.2016 р. по 10.03.2021 р. в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня № 10» Одеської міської ради у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10.08.2022 р. № 12772-10569/В-02/8-1500/22 відповідач відмовив застосуванні середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це встановлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Також, зазначено, що згідно записів №8, 9 трудової книжки та довідки КНП «міська клінічна лікарня №10» від 28.03.2022р. №935, в період з 08.02.1983 р. по 15.08.1993 р. позивач працювала на посаді лаборанта в лабораторії, та до анестезіологічного відділення переведена 16.08.1993р. Оскільки ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачене застосування в подвійному розмірі роботи в лабораторіях медичних закладів, для зарахування в подвійному розмірі періоду з 08.02.1983р. по 15.08.1993р. законних підстав не має.

Вважаючи дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області протиправними позивач звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач після досягнення пенсійного віку звертаючись із заявою до відповідача набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, а реалізувала своє право на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із новим обчисленням. Тому суд вважав, що показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, а не того, що враховувався під час визначення попереднього виду пенсії.

Також суд вважав обґрунтованими доводи позивача, що посади на яких вона працювала дають їй право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні.

Водночас, суд зазначив, що зобов`язання відповідача призначити пенсію у конкретному грошовому виразі відноситься до дискреційних повноважень відповідача, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини регулюються зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск: К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 +... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV. Однак у випадку призначення пенсії за іншим законом має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вперше звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у червні 2022 року. При цьому матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами той факт, що з листопада 2006 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, колегія суддів вважає, що у разі призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду на інший згідно частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17 та № 577/2576/17, постанови Верховного Суду від 18 серпня 2020 року у справі № 263/6611/17.

З огляду на вищевикладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку при обрахунку пенсії позивача за віком підлягає застосуванню показник заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2019-2021 роки, тому, доводи апелянта в цій частині позовних вимог не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки є необґрунтованими.

Стосовно твердження апелянта про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_1 періодів роботи з 08.02.1993 р. по 30.10.2006 р. та 01.03.2016 р. по 10.03.2021 р. у подвійному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції з трудової книжки позивача та архівної довідки № 935 від 28.03.2022 року Комунального некомерційного підприємства Міська клінічна лікарня № 10 Одеської міської ради (а.с. 13-18) встановлено, що позивач у спірний період працювала на посаді лаборанта в лікарні.

За приписами статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набув чинності з 01.01.2004, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.

Згідно з вимогами ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Для призначення пенсії за вислугу років обов`язковим є наявність спеціального стажу не менше як 25 років, відповідно до Переліку відповідних посад і закладів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Абзацом 2 Постанови № 909 визначено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Як встановлено Розділом 2 Постанови № 909 до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно примітки 2 Постанови № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої належності закладів і установ. В свою чергу, Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу. Крім того, Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Роз`ясненням, наданим Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 і від 21 червня 2002 року № 02-8863-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії враховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Крім того, за період роботи до 1992 року діяв Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений наказом Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 року №135 Додаток № 1 до наказу по Міністерству соціального забезпечення УРСР від 31 грудня 1959 р. № 135 визначено перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років мають право лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушери масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади; дезінфекційні інструктори. Лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії. Амбулаторно-поліклінічні установи всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, заклади швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, здоровпункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські і фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). Родильні будинки.

Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посади на яких працювала позивач дають їй право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні, в тому числі і період з 08.02.1983 по 15.08.1993р., що передбаченого ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, слід звернути увагу на аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач у даній справі повинен був здійснити обрахунок трудового стажу позивача за спірний період у подвійному розмірі, однак цього зроблено не було.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець