Справа № 140/7004/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про відмову у задоволенні клопотання

25 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7004/22
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по лютий 2018 року включно;

зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 року по листопад 2015 року включно;

зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно з урахуванням січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено судовий розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.34).

14.11.2022 на поштову адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, а також клопотання про залишення позову без руху. Клопотання мотивоване тим, що індексація не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців. Тобто спірні правовідносини, які виникли між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 не належать до категорії справ щодо стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав та небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Згідно із наказом від 28.12.2019 №757-ос, який долучений до матеріалів справи, старшину ОСОБА_1 28.12.2019 виключено зі списків із списків особового складу і всіх видів забезпечення. Таким чином крайнім строком звернення позивача до суду було 28.01.2020. Проте позовна заява подана 18.10.2022, тобто із пропуском строку звернення до суду на 2 роки.

Крім того звертає увагу, що між ОСОБА_1 та відповідачем виник спір щодо нарахування та виплати індексації, а оскільки індексацію грошового забезпечення не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, тому позивач не належить до категорії осіб, які звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

У відповіді на відзив позивач заперечив проти доводів, наведених у клопотанні про залишення позову без руху, та зазначив, що індексація є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, а позов подано в межах встановленого законодавством про працю тримісячного строку (а.с.60-63).

Аналізуючи доводи клопотання, суд дійшов висновку, що таке не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Згідно з частиною другої статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Водночас як встановлено частиною третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За правилами статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу законів про працю України, під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Суд вважає, що вимоги щодо нарахування індексації грошового забезпечення в період проходження військової служби є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, в даному випадку виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17, від 26.11.2019 №340/184/19.

Таким чином, слід дійти висновку, що індексація входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому помилковим є посилання представника відповідача, що спірні правовідносини, які виникли між позивачем та військовою частиною НОМЕР_1 , не належать до категорії справ щодо стягнення заробітної плати та поновлення на роботі і позивач не звільнений від сплати судового збору за подання даного позову до суду.

Крім того щодо посилання представника відповідача на наявність підстав для залишення позовної заяви без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, спірні правовідносини у справі стосуються виплати індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 року по листопад 2018 року.

Представник відповідача з своєму клопотанні зазначає, що позивач подав позов з пропуском строку звернення до суду, оскільки до даних спірних правовідносин слід застосовувати місячний строк звернення, який закінчився 28.01.2020.

Суд з твердженням представника відповідача не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України)

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьою статті 122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 надав оцінку положенню частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України та зазначив, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Позивач із цим позовом звернувся 19.10.2022.

Згідно з частиною третьою статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 (далі - Закон №2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції.

Так, частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, суд зауважує, що законодавче обмеження права особи на звернення до суду із вимогами про стягнення належної заробітної плати тримісячним строком слід застосовувати до правовідносин, які виникли після набрання чинності Законом №2352-ІХ.

Оскільки позивач звільнений зі служби до набрання чинності Законом №2352-ІХ і на той момент чинне законодавство про працю не обмежувало його право звернення до суду в будь-який час з вимогами про стягнення заробітної плати, тому суд вважає, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, до спірних правовідносин слід застосовувати тримісячний строк звернення до суду для захисту порушеного права щодо виплати індексації, який слід обчислювати з моменту внесення змін до КЗпП України, тобто з 19.07.2022.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстави для залишення позову без руху позовної заяви відсутні, тому клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 122, 167, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (військова частина НОМЕР_1 ) про залишення позовної заяви без руху відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій