Справа № 240/20325/22
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/20325/22

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці захисту населення Житомирської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної адміністрації щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної адміністрації встановити йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Аргументуючи позовні вимог вказав, що приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань цивільної оборони, які, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт з ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Відмічає, що громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Пояснює, що внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС став інвалідом 2 групи, а тому має право на встановлення статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення, у зв`язку із чим звернувся із заявою до відповідача, однак відповіді на таку не отримав.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 відкрите провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

04.11.2022 від представника Управління праці захисту населення Житомирської районної державної адміністрації (далі - відповідач) до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволення позовних вимог. Зауважує, посилаючись на законодавчі норми, що статус інваліда війни може бути наданий особі, яка визнана інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і залучалась до складу формувань Цивільної оборони, втім додані позивачем письмові докази не доводять безпосереднього залучення його під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС до складу формувань Цивільної оборони. Додані позивачем докази підтверджують статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що позивач брав участь у таких заходах. Втім, належного документального підтвердження безпосереднього залучення під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, саме до складу формувань Цивільної оборони, позивачем не надано. В даному випадку встановлення відповідно до позивача такої обставини, є вирішальною для надання йому статусу інваліда війни в розумінні п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

09.11.2022 від позивача надійшла до суду відповідь на позов, в якій просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Наголошує, що приймав участь у формуваннях (в збірному загоні) Цивільної оборони ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» по ліквідації аварії на ЧАЕС разом з іншими громадянами, які мають статус інваліда війни та разом з ним приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому з відмовою викладеною у листі Управління праці захисту населення Житомирської районної державної адміністрації від 29.09.2022 не погоджується.

Позивач вважає, що відповідач діє неправомірно, порушує його права та законні інтереси та потребуючи судового захисту звернувся до суду із даним позовом.

Розгляд справи судом відкладався у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, на підтвердження вказаного, матеріали справи містять копію відповідного посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.07.1991 та має статус особи з інвалідністю IІ групи з захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 12 ААБ №546028 від 15.02.2019, експертним висновком № 1468 від 24.12.2018.

Відповідно до довідки ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" датованої 13.05.1992, ОСОБА_1 приймав участь в складі зведеного загону у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 01.08.1986 по 11.09.1986.

15.02.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання статусу інваліда війни та видачу посвідчення встановленого зразка, на яку не отримав жодної відповіді.

13.09.2022 позивач повторно звернувся до суду із заявою про надання посвідчення інваліда війни 2 групи.

До заяви позивач додав копії наступних документів: посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС № 851321 виданого Цивільною обороною РСФСР 05 липня 1991 року, посвідчення ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії № 012251 виданого Житомирською ОДА 01 березня 2010 року, довідки про інвалідність 2 групи за захворюванням пов`язаним з ліквідацією аварії на ЧАЕС, експертного висновку та довідки, що ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» щодо виконання ним обов`язків по ліквідації аварії на ЧАЕС у період з 01.08.1986 по 18.09.1986.

У відповідь на подану заяву позивач отримав лист відповідача №7963 від 29.09.2022, яким повідомлено, що для отримання відповідного статусу необхідно додати довідки які містить інформацію про наказ чи розпорядження про залучення його до формувань Цивільної оборони та документів про роботу, яку виконували громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненадання йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено у Законі України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначений у статті 7 Закону № 3551-XII.

Пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-XII передбачено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.09.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

В контексті наведених норм, суд вважає за необхідне відмітити, що особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, належать до інвалідів війни. Таким чином, якщо особа була залучена до складу формувань Цивільної оборони та стала інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, така особа належить до числа інвалідів війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Аналізуючи приписи пункту 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII суд констатує, що даний Закон не містить вимог, які визначають порядок та форму залучення осіб до складу формувань Цивільної оборони, так само не визначає Закон і видів формувань Цивільної оборони, залучення у складі яких дає підстави для присвоєння вказаного статусу особі.

Так, за змістом довідки ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" датованої 13.05.1992, ОСОБА_1 відповідно до рішення виконкому Ради народних депутатів №6 від 02.05.1986 приймав участь в складі зведеного загону у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на території Народицького району в населених пунктах с.Мотелі, Довгий Ліс, у період з 01.08.1986 по 11.09.1986.

Втім відповідач відмовляючи у задоволенні поданої позивачем заяви, вважав, що документів, які додані до такої заяви недостатньо для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, яке б підтверджувало такий статус.

У той час, правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302, яке було чинне на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з п. 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення №302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Згідно з абз. 2 п. 3 Положення №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Абз.2 п.7 Положення № 302 передбачено, що Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, Посвідчення члена сім`ї загиблого, Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п. 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для отримання посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни є наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

З огляду на викладене, слід відмітити, що необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Як вже зауважувалося під час розгляду даної справи, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи, позивач у період з 01.08.1986 по 11.09.1986 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на території Народицького району в населених пунктах с.Мотелі, Довгий Ліс, у складі зведеного загону.

05.07.1991 Цивільна оборона РСФСР видала позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році серії НОМЕР_1 .

Згідно експертного висновку №1468 від 24.12.2018 захворювання позивача пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За відомостями, які містяться в довідці до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 546028 від 15.02.2019 позивачу з 29.01.2019 встановлено (безтерміново) ІІІ групу інвалідності. Причина інвалідності: захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, які були чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 №201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 №92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об`єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов`язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Аналізуючи викладе, суд вважає за необхідне відмітити, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювалися саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф і стихійних лих, а тому громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на ЧАЕС та її наслідків) залучалися до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

У тому числі, жодним нормативним документом з питань цивільної оборони не передбачено обов`язкової вимоги видання розпорядчого документу (наказу чи розпорядження) про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони та документів про роботу, яку виконували громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також довідки про встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, як на те звертає увагу відповідач у листі №7963 від 29.09.2022.

Таким чином, відсутність документів, які слугували підставою для відмови в наданні позивачу статусу інваліда війни, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому суд вказані твердження до уваги не приймає.

За встановленими обставинами справи та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт участі позивача в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони Чорнобильської АЕС та отримання ним інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони та отримав інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому має право на встановлення статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у встановленні позивачу статусу інваліда війни і видачі відповідного посвідчення є необґрунтованою та такою, що порушує право позивача на одержання вказаного статусу та пов`язаного з ним соціального захисту.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконаний. Доказів, які б спростовували доводи позивача відповідачем як суб`єктом владних повноважень суду не надано.

При цьому, слід відмітити, що створення документів, на наявності яких наполягає відповідач, не залежить від волі позивача, а тому позивач позбавлений можливості довести те, що від нього не залежить.

Відповідач, наполягаючи на документах, які підтверджують залучення позивача особисто до формувань Цивільної оборони у вигляді наказу чи розпорядження, не бере до уваги наявність чинної, ніким не скасованої (інформація викладена в якій не оспорюється відповідачем) довідки ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" датованої 13.05.1992, виданої ОСОБА_1 . Така довідка безпосередньо підтверджує участь позивача у складі зведеного загону у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС на території Народицького району в населених пунктах с.Мотелі, Довгий Ліс, у період з 01.08.1986 по 11.09.1986.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, а всі доводи у листі щодо непідтвердження такої участі не були спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, а тому судом до уваги такі не приймаються.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, є достатньо підстав для задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Управління праці захисту населення Житомирської районної державної адміністрації (вул. Б.Тена, 16, м.Житомир,10012. ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати відповідне посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 27 січня 2023 р.