Справа № 446/964/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 446/964/22 пров. № А/857/18399/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника позивача Лущанця М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

суддя в 1-й інстанції Котормус Т.І.,

час ухвалення рішення 02.12.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Кам`янка-Бузька,

дата складання повного тексту рішення 02.12.2022 року

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління національної поліції України у Львівській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною, так як правил дорожнього руху, вказаних у постанові він не порушував, а інспектор поліції формально, без належних доказів та з`ясування обставин справи прийняв рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказав, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності має суттєві порушення, а тому така підлягає скасуванню, оскільки він в цей день не керував транспортним засобом.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до постанови поліцейського СРПП відділення поліції №1 ГУНП у Львівській області Бучко В.С. від 19.06.2022 серії БАВ №444997 водій ОСОБА_1 19.06.2022 об 16.00 год. у с.Тадані по вул.Наконечного, 5, керував т/з ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 , керував вказаним транспортним засобом не маючи права керування таким, чим порушив п.п. 2.1 а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1.3 Правил Дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.п. 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

А відповідно до п. 1.9 Правил, особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Частиною другою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, або не пред`явила електронне посвідчення водія.

Згідно зіст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно дост.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Приписамист.280 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність у діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, шо обставина відсутності у ОСОБА_1 посвідчення водія не оспорювалась та визнає це, сам позивач.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що в цей день він не керував транспортним засобом, а єдиним доказом, що підтверджує факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП є сама постанова про накладення адміністративного стягнення, яка не відповідає вимогам ст.284 КУпАП. А тому вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, що не було враховано відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови.

Однак, судом першої інстанції вірно встановлено, що в день складення на ОСОБА_1 оспорюваної постанови від 19.06.2022 серії БАВ №444997, відносно нього також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №447086 від 19.06.2022 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Кам`янка-Бузького районного суду від 03.08.2022, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Вказану постанову суду залишено без змін Львівським апеляційним судом 12.10.2022.

Тобто в межах даної справи встановлено, що ОСОБА_1 19.06.2022 об 16.00 год. у АДРЕСА_1 , керував т/з ВАЗ 2109 д.н.з. НОМЕР_1 .

Також, судом першої інстанції вірно взято до уваги покази у судовому засіданні свідка ОСОБА_2 , який підтвердив, що ОСОБА_1 19.06.2022 дійсно керував транспортним засобом і його покази є логічними та послідовними.

Водночас покази свідка ОСОБА_3 суд не може визнати такими, що доводять невинуватість ОСОБА_1 , оскільки як вказав сам свідок, він пішов додому після того як ОСОБА_1 прибув до свого знайомого, а тому такий свідок не міг бути очевидцем події керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Відтак, з досліджених обставин справи та наданих суду доказів встановлено, що поліцейський СРПП відділення поліції №1 ГУНП у Львівській області Бучко В.С., виявивши в діях ОСОБА_1 ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП (порушення п.п. 2.1 а Правил дорожнього руху України) діяв у межах наданих йому повноважень щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за результатами якої і винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Заперечення позивача ОСОБА_1 та його представника Лущанця М.В. про те, що позивач не керував транспортним засобом в день складення на нього постанови, суд відхиляє як неспроможні та такі, що не спростовують факту вчинення правопорушення, а лише спрямовані на уникнення відповідальності за вчинення ним правопорушення.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права позивача при винесенні оскаржуваної постанови суб`єктом владних повноважень порушені не були, суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, постанова поліцейського СРПП відділення поліції №1 ГУНП у Львівській області Бучко В.С. від 19.06.2022 серії БАВ №444997 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винесена відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому оскаржувану постанову потрібно залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 02 грудня 2022 року у справі № 446/964/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.