Справа № 580/1856/22
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1856/22 Суддя (судді) першої інстанції: Валентин ГАРАЩЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Шелест С.Б. та суддів Ганечко О.М., Епель О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області та ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі також - відповідач, АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області), в якому просив суд:

стягнути із Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в сумі 288024 грн;

стягнути із Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.

Позовні вимоги мотивовані несвоєчасною виплатою АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області усіх належних позивачеві при звільненні сум, а саме: грошового забезпечення із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, а також компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у 2017 та 2019 роках, що, за посиланням позивача, є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року позов задоволено частково:

стягнуто з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 44647 (сорок чотири тисячі шістсот сорок сім) грн. 80 коп;

в іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби за період з 04.12.2020 по 30.03.2022 в сумі 288 024 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області у поданій апеляційній скарзі також зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2022 у Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області витребувано довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки тощо); строк розгляду апеляційних скарг продовжено на розумний строк.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022 ОСОБА_1 запропоновано подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із вимогою про стягнення з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в частині затримки виплати перерахованого грошового забезпечення у сумі 44647,80 грн. із наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку.

Справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) після отримання від сторін витребуваних документів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області задоволенню не підлягає, у той час як апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.07.2014 позивач проходив службу в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області.

Наказом від 03.12.2020 №270 «Про кадрові питання» позивач звільнений зі служби цивільного захисту в Державній службі України з надзвичайних ситуацій у відставку (зі зняттям з військового обліку) за пунктом 176, підпункт 3 (за станом здоров`я) Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, виключений з кадрів ДСНС України та усіх видів забезпечення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі №580/608/21 відповідача зобов`язано провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з врахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року, яка прийнята у справі №826/6453/18), а саме із застосуванням з 29.01.2020 показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення, та зобов`язати провести виплату недоотриманих сум грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по день звільнення, а також виплату недоотриманих сум виплачених у зв`язку зі звільненням зі служби.

На виконання рішення суду у справі №580/608/21 Аварійно-рятувальним загоном спеціального призначення управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області згідно з платіжним дорученням від 22.09.2021 №789 на користь позивача перераховані грошові кошти у розмірі 44647,80 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2022 у справі №580/3382/21, яке набрало законної сили 10.03.2022, відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у 2017 та 2019 роках.

На виконання рішення суду у справі №580/3382/21 відповідачем на користь ОСОБА_1 згідно з платіжними дорученнями від 23.03.2022 №186 та від 30.03.2022 №214 виплачені кошти у загальному розмірі 19859,25 грн.

Вказуючи на несвоєчасність розрахунку при звільненні, позивач 12.04.2022 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що непроведення з позивачем з вини Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області повного розрахунку при звільненні є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України.

Зменшуючи суму, заявлену до стягнення, суд першої інстанції виходив з критеріїв пропорційності та співмірності розміру відповідальності відповідача майновим втратам позивача. Так, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми у розмірі 44647,80 грн. як суми, яка відповідає розміру своєчасно невиплачених коштів на підставі рішення суду у справі №580/608/21.

При цьому суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2017 та 2019 роки на підставі рішення суду у справі №580/3382/21. Так, судом зазначено, що відповідачем у спірному випадку вжиті невідкладні заходи щодо виконання рішення суду та виплати компенсації позивачу.

Відмовляючи у стягненні з відповідача на корить ОСОБА_1 понесених останнім витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні акти наданих послуг чи інші докази, які дають змогу встановити витрачений адвокатом час на підготовку позову у справі та розмір понесених клієнтом витрат.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зауважив, що своєчасне виконання роботодавцем рішення суду не є тотожним проведенню повного розрахунку з працівником у день його звільнення, у зв`язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, з мотивів добровільного виконання рішення суду.

Також позивачем зазначено про необґрунтованість застосування судом першої інстанції принципу співмірності при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню, оскільки, як зауважує скаржник, такий принцип не передбачений КЗпП України чи положеннями інших нормативно-правових актів.

Позивачем також наголошено на помилковості висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, оскільки, за посиланням позивача, їх розмір є таким, що підтверджений документально.

Апеляційна скарга АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області також мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Скаржником наголошено на пропуску позивачем строку звернення до суду в частині позовних вимог, які обґрунтовані несвоєчасною виплатою позивачу 44647,80 грн. перерахованого грошового забезпечення. Апелянтом зауважено, що остаточний розрахунок по вказаній сумі відповідачем проведено 22.09.2021 згідно із платіжним дорученням №789, позаяк із позовом про стягнення середнього місячного заробітку за час затримки розрахунку, який включає в себе, у тому числі, і виплату 44647,80 грн., позивач звернувся до суду лише 12.04.2022.

Скаржником також зазначено про відсутність у нього вини у затримці виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2017, 2019 роки, а також перерахованого грошового забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року, оскільки затримка у виплаті зазначених коштів обумовлена відсутністю сталої судової практики та нечіткістю правового регулювання порядку нарахування виплат та порядку визначення розміру грошового забезпечення.

Колегія суддів апеляційного суду, переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

Як вбачається з позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 288024 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що спричинена несвоєчасною виплатою відповідачем перерахованого грошового забезпечення у розмірі 44647,80 грн. та несвоєчасною виплатою компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2017, 2019 роки у розмірі 19859,25 грн.,

Аналізуючи доводи АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області щодо наявності підстав застосування наслідків пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог, які обґрунтовані несвоєчасністю виплати 44647,80 грн. грошового забезпечення, перерахованого на підставі рішення суду у справі №580/608/21, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Обмеження права осіб на звернення до суду у вказаній категорії справ місячним строком з дня проведення з ними остаточного розрахунку підтверджено сталою практикою Верховного Суду, викладеною, у тому числі, у постановах від 10.06.2021 у справі №300/2781/20, від 18.03.2021 у справі №820/3313/17 та постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі №240/532/20 (постанова від 11.02.2021).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що кошти у розмірі 44647,80 грн. як розмір грошового забезпечення, що перерахований на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2021 у справі №580/608/21, виплачені відповідачем згідно з платіжним дорученням від 22.09.2021 №789.

У той же час, із вказаним позовом позивач звернувся до суду 12.04.2022.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2022 з метою надання позивачу можливості обґрунтувати поважність причин пропуску строку звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати суми у розмірі 44647,80 грн., ОСОБА_1 надано строк десять днів з дня отримання копії ухвали для звернення до суду з відповідним клопотанням про поновлення строку звернення до суду.

02.12.2022 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, за змістом якої позивач зазначає, що строк ним не пропущений, оскільки за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. Позивач зауважує, що саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Оскільки остаточний розрахунок відповідач провів 30.03.2022, звернення до суду 12.04.2022, за посиланням позивача, здійснено в межах місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи зазначені доводи позивача, зазначає про відсутність підстав застосування у спірних правовідносинах наслідків пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 вказав на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 у справі №440/2896/19 також сформулював правову позицію, відповідно до якої невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про застосування до відповідача наслідків, встановлених статтею 117 КЗпП України, обґрунтував свої вимоги тим, що повний і остаточний розрахунок із ним проведено саме 30.03.2022.

Визначальним для обчислення строку звернення до суду є те, що заявляючи вимогу про визнання протиправними дій Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо затримки розрахунку при його звільненні, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.12.2022 по 30.03.2022 в цілому, а не за порушення строків проведення розрахунку за кожною окремою виплатою.

Зазначену позицію позивач підтримав у клопотанні від 02.12.2022 при розгляді питання щодо дотримання строку звернення до суду.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду зазначає про обґрунтованість доводів позивача щодо відсутності підстав для застосування у спірних правовідносинах наслідків пропуску строку звернення до суду.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати компенсації на підставі рішення суду у справі №580/3382/21, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною першою статті 47 КЗпП України в редакції, чинній на момент звільнення позивача, встановлено обов`язок власника або уповноважений ним орган у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Аналіз положень статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, згідно з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність.

Колегія суддів зазначає про необґрунтованість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин юридичних наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, з мотивів відсутності правового регулювання порядку нарахування тих чи інших виплат та сталої судової практики із спірних питань.

Так, невірне або помилкове трактування суб`єктом владних повноважень положень законодавства не є підставою для звільнення його як роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Так само, суд апеляційної інстанції не погоджується із позицією суду першої інстанції в частині відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні з тих мотивів, що відповідачем невідкладно вжито заходів щодо виконання рішення суду та добровільно виплачені кошти позивачу.

У справі №821/1083/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, у зв`язку з чим відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду зазначає про обґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про помилковість позиції суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову за виплатою, здійсненою на підставі рішення суду у справі №580/3382/21.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо наявності підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без застосування критерію співмірності, як такого, що не передбачений положеннями КЗпП України чи інших нормативно-правових актів, колегія суддів виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати наступне (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, є правомірним.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів апеляційного суду керується наступним.

Конституцією України (статті 8, 129 та 147) гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права. При цьому, загальновизнано, що його базовим елементом є принцип правової визначеності, який, крім іншого, означає стабільність та єдність судової практики, а також можливість відступу судом від своєї попередньої правової позиції лише за наявності вагомих підстав.

Єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики (пункт 4 частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 3 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку №100).

Згідно з абзацом першим пункту 5 розділу I «Загальні положення» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 №623 (далі - Інструкція №623) при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день перебування на службі визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Аналіз норм Порядку №100 у сукупності із особливостями правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, шо встановлені Інструкцією №623, дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням.

Згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). У разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням критерію співмірності розміру майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою позивачем до стягнення сумою у розрізі кожної проведеної відповідачем виплати, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно з довідкою АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області від 03.11.2021 №293, яка міститься в матеріалах справи, середньоденна заробітна плата (грошове забезпечення) ОСОБА_1 складає 600,94 грн. Зазначена сума обрахована шляхом поділу нарахованого грошового забезпечення за два останні місяці служби на кількість календарних днів. Зазначене узгоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необхідності застосування положень Порядку №100 з врахуванням порядку виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, що встановлені Інструкцією №623.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2022 у Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області витребувано довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки тощо).

Згідно з довідкою АРЗ СП ГУ ДСНС у Черкаській області, надісланою на виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2022, загальний розмір виплат належних ОСОБА_1 на день звільнення 03.12.2020 складає 64013,19 грн.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що зазначена довідка не включає розмір перерахованого на виконання рішення суду у справі №580/608/21 грошового забезпечення у сумі 44647,80 грн., а також компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у 2017 та 2019 роках у розмірі 19859,25 грн.

Таким чином, загальний розмір виплат належних ОСОБА_1 на день звільнення 03.12.2020 з урахуванням спірних сум складає 128520,24 грн. (64013,19 грн + 44647,80 грн +19859,25 грн).

Розмір своєчасно невиплаченого грошового забезпечення, яке перераховано на підставі рішення суду у справі №580/608/21, у відсотковому відношенні до усіх належних до виплати позивачу при звільненні сум складає 35% (44647,80 грн/128520,24 грн х 100%).

Виплата грошових коштів у розмірі 44647,80 грн здійснена 22.09.2021. Кількість днів прострочення за період з 04.12.2020 по 22.09.2021 - 293 календарні дні. Загальний розмір середнього грошового забезпечення за час затримки зазначеної виплати складає 176 075,42 грн (600,94 грн х 293).

Таким чином, з урахуванням критерію співмірності розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою ним до стягнення сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, розмір середнього заробітку, належний до стягнення, у зв`язку з несвоєчасною виплатою 44647,80 грн, складає 35% від загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме: 61 626,40 грн (0,35 х 176 075,42 грн).

У свою чергу, виплата грошових коштів на виконання другого рішення суду - у справі №580/3382/21, здійснена двома платежами: 23.03.2022 на суму 16 668,89 грн та 30.03.2022 на суму 3190,36 грн.

Розмір своєчасно невиплачених коштів у сумі 16 668,89 грн у відсотковому відношенні до усіх належних до виплати позивачу при звільненні сум складає 13% (16 668,89 грн/128520,24 грн х 100%). Кількість днів прострочення по вказаній виплаті - 475 календарні дні. Загальний розмір середнього грошового забезпечення за час затримки зазначеної виплати складає 285 446,50 грн (600,94 грн х 475).

З урахуванням критерію співмірності розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою ним до стягнення сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, розмір середнього заробітку, належний до стягнення, у зв`язку з несвоєчасною виплатою 16668,89 грн, складає 13% від загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме: 37 108,04 грн (0,13 х 285 446,50 грн).

Розмір своєчасно невиплачених коштів у сумі 3190,36 грн у відсотковому відношенні до усіх належних до виплати позивачу при звільненні сум складає 2% (3190,36грн/128520,24 грн х 100%). Кількість днів прострочення по вказаній виплаті - 482 календарні дні. Загальний розмір середнього грошового забезпечення за час затримки зазначеної виплати складає 289 653,08 грн (600,94 грн х 482).

Таким чином, з урахуванням критерію співмірності розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, із заявленою ним до стягнення сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, розмір середнього заробітку, належний до стягнення, у зв`язку з несвоєчасною виплатою 3190,36 грн, складає 2% від загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а саме: 5793,06 грн (0,02 х 289 653,08 грн).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 104 527,50 грн. (61 626,40 грн + 37 108,04 грн +5793,06 грн).

Суд першої інстанції, зменшуючи заявлену позивачем до стягнення суму не врахував висновки Верховного Суду щодо алгоритму обрахунку середнього заробітку у випадку застосування критерію співмірності, а також помилково відмовив у задоволенні позову в частині суми, яка обґрунтовувалась несвоєчасною виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку за 2017, 2019 роки.

Аналізуючи доводи ОСОБА_1 щодо помилкового застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Як вже зазначалось вище, відмовляючи у стягненні з відповідача на корить ОСОБА_1 понесених останнім витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні акти наданих послуг чи інші докази, які дають змогу встановити витрачений адвокатом час на підготовку позову у справі та розмір несених клієнтом витрат. Також судом першої інстанції зазначено, що надані позивачем квитанції про оплату витрат на правничу допомогу від 14.04.2021, від 28.05.2021, від 21.07.2021 не підтверджують розмір понесених витрат, оскільки позовна заява у даній справі подана до суду 12.04.2022, що не відповідає часу сплати позивачем витрат, які відбулись за рік до подачі позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, вважаючи при цьому за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у вказаній справі позивачем надано: копію договору про надання правничої допомоги від 14.04.2021, копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 14.04.2021 на суму 2000,00 грн., від 28.05.2021 на суму 5000,00 грн. та від 21.07.2021 на суму 3000,00 грн.

Втім, позивачем не надано суду акти наданих послуг чи інші докази, які дають змогу встановити витрачений адвокатом час на підготовку позову у вказаній справі та фактично понесені позивачем втрати.

За вказаних обставин, позиція суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, зважаючи на помилковість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, а також неправильне застосування норм матеріального права при визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню, в частині позовних вимог, які підлягають задоволенню, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції із постановленням нового, про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи справу на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу з не є такими, що підтверджені документально, з підстав, зазначених вище, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для задоволення вимоги ОСОБА_1 про стягнення 7000,00 грн з відповідача як витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 139, 241, 242, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 червня 2022 року у справі №580/1856/22 скасувати.

Прийняти нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 104 527 (сто чотири тисячі п`ятсот двадцять сім) гривень 50 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Cуддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді О.М. Ганечко

О.В. Епель