Справа № 450/2168/22
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 450/2168/22 пров. № А/857/16499/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Судової-Хомюк Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року (ухвалене головуючим суддею Мусієвським В. Є. о 13:47 год у м. Пустомити) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 171906 від 09.07.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частинами п`ятою, шостою статті 121, частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідач протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності та наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за відсутності належних доказів його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки керуючи мопедом він користувався мотошоломом і такий був застебнутий, у нього наявні документи на відповідний транспортний засіб та на право керування ним, оскільки відповідна категорія є у посвідченні водія Італійської Республіки, яке відповідає Віденській конвенції про дорожній рух 1968 року і надає йому право на керування транспортними засобами на території України.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.11.2022 позов задоволено частково: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 171906 від 09.07.2022 в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення; провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 , закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення; в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121, частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 171906 від 09.07.2022 залишено без змін. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на обставини, викладені у позовній заяві, а також на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою ту обставину, що посвідчення водія, видане позивачу Італійською Республікою, відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, яка ратифікована Україною, та не підлягає обміну на національне посвідчення водія, оскільки на території України він не проживає постійно. Звертає увагу, що категорія А відповідно до Правил дорожнього руху Республіки Італія передбачає право керування мотоциклами будь-якої потужності, що вказує на помилковість висновку інспектора поліції про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши докази в матеріалах справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 09.07.2022 інспектором СРПП ВП № 3 ЛРУП № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Либиком Т. І. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 171906, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частинами п`ятою, шостою статті 121, частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Як вбачається із вказаної постанови, 09.07.2022 о 17:20 год. в с. Містки по вул. Центральній, 1 позивач керував транспортним засобом - мопедом «Бета Темпо», який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, без пристебнутого мотошолома та не маючи права керування даним транспортним засобом, чим порушив вимоги пунктів 2.1 «а», 2.3 «г», 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме порушення позивачем правил користування ременями безпеки або мотошоломами. Зроблено висновок про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121, та частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки позивач повинен був обміняти наявне у нього іноземне посвідчення водія на національне посвідчення водія та в матеріалах справи відсутні докази реєстрації транспортного засобу - мопеду моделі «Бета Темпо».

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктами 2.1 «а» та 2.1 «б» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Відповідно до пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.9 «в» ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини шостої статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (далі Положення № 340), особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Пунктом 3 Положення № 340 передбачено, що керування мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт, дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1.

Таким чином, керування мопедами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів, можливе за наявності посвідчення водія категорії А1 та реєстраційного документа на такий транспортний засіб.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження права керування транспортним засобом мопедом «Бета Темпо» позивачем було пред`явлено посвідчення водія, видане 29.09.2021 у Італійській Республіці, яке надає право керувати транспортними засобами, що відповідають категоріям А та В.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що зазначене вище посвідчення водія відповідає Віденській конвенції про дорожній рух 1968 року, яка ратифікована Україною, та надає йому право на керування мотоциклами (категорія А).

Відповідно до статті 41 Віденській конвенції про дорожній рух 1968 року договірні сторони признають будь-яке національне посвідчення водія, яке відповідає вимогам даної Конвенції, для керування транспортними засобами відповідної категорії.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується з висновком відповідача про вчинення позивачем порушення вимог пункту 2.1 «а» ПДР, а саме відсутність у нього посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно з пунктом 32 Положення № 340, видані громадянам України за кордоном посвідчення водія іноземної держави, які відповідають вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, підлягають обміну на національні посвідчення водія без складання теоретичного і практичного іспитів за умови, що зазначені громадяни України постійно проживають на території України.

Разом з тим, пунктом 32-2 Положення № 340 передбачено, що обмін посвідчення водія іноземної держави, з якою укладено міжнародний договір про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, здійснюється відповідно до умов, визначених міжнародним договором.

20.07.2021 була підписана Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Італійської Республіки про взаємне визнання та обмін посвідчень водія, згідно з статтею 2 якої посвідчення водія, що видане компетентними Установами держави однієї Сторони, втрачає чинність для керування автотранспортом не території держави іншої Сторони через один рік з дати реєстрації власником посвідчення свого місця проживання на території держави іншої Сторони.

Таким чином, посвідчення водія, що видане громадянам України компетентними установами Італійської Республіки, визнається Україною, однак, підлягає обміну на посвідчення водія національного зразка без складання теоретичного і практичного іспитів через один рік з дати реєстрації зазначеними громадяни України свого місця проживання на території України та постійного проживання на території України.

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України і вказана обставина не досліджувалась під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а позивач заперечує своє постійне проживання в Україні, що свідчить про передчасність висновку суду першої інстанції про обов`язок позивача здійснити обмін наявного у нього іноземного посвідчення водія на національне.

Що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальної за частиною шостою статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд звертає увагу, що скаржником не наведено жодного обґрунтування своїх вимог в цій частині та не зазначено у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та застосування норм права.

При цьому, суд звертає увагу, що у разі встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком є визнання такого рішення частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюване рішення в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду стягнення, накладення штрафу в певній сумі.

Разом з тим, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке скасовується, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, апеляційний суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 171906 від 09.07.2022 критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинтсва України, що, в свою чергу, зумовлює наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмовлених позовних вимог та відповідно до пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняття постанови про задоволення позову повністю.

Керуючись статтями 286, 310, 315, 316, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року у справі № 450/2168/22 в частині відмови в задоволенні позову скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 171906 від 09 липня 2022 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною шостою статті 121 та частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

В решті рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 листопада 2022 року у справі № 450/2168/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 27.01.2023