Справа № 320/16569/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Київській області) про:

- визнання протиправними дій ГУ ПФ в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з виду пенсії за віком на вид пенсії по втраті годувальника та виплати з 20.08.2021 пенсії по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії за вислугу років, яку отримував її чоловік - ОСОБА_2 на момент його смерті;

- зобов`язання ГУ ПФ в Київській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника та виплачувати з 20.08.2021 пенсію по втраті годувальника в розмірі 50% пенсії за вислугу років, яку отримував її чоловік - ОСОБА_2 на момент його смерті.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 позов задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ у Київській області від 28.08.2021 №67 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника;

- зобов`язано ГУ ПФ у Київській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника та виплачувати з 20.08.2021 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50% пенсії за вислугу років, яку отримував її чоловік - ОСОБА_2 на момент його смерті у розмірі 18 540 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки померлий чоловік Позивача отримував пенсію, призначену на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то ОСОБА_1 має право на переведення на пенсію по втраті годувальника саме за цим законом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом було залишено поза увагою те, що базовою величиною пенсії у зв`язку з втратою годувальника є розмір пенсії за віком померлого годувальника, що підтверджується такою позицією Верховного Суду. Наголошує, що судом не було враховано спеціальний характер положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» у спірних правовідносинах. Підкреслює, що рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії було прийнято у зв`язку з недоцільністю, позаяк розмір пенсії Позивача зменшиться.

Після усунення визначених в ухвалі від 10.11.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 05.01.2023.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 справу було призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 згідно протоколу від 31.05.2018 №2719 перебуває на обліку у ГУ ПФ у Київській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 28).

Крім того, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.08.2016 у справі №369/4641/16-ц (а.с. 12), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується виданим Васильківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свідоцтвом про смерть від 04.08.2021 серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

Матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про переведення останньої з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника ГУ ПФ у Київській області прийнято рішення від 28.08.2021 №67, яким відмовлено в її задоволенні (а.с. 8).

Листом від 05.10.2021 №10789-16821/П-02/8-1000/21 ГУ ПФ у Київській області повідомило ОСОБА_1 про те, що у разі, якщо померлому годувальнику була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (льотний склад), то розмір пенсії по втраті годувальника розраховується як пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 9).

Листом від 07.10.2021 №1000-0214-8/101176 Відповідач повідомив Позивача, що станом на 01.07.2021 пенсійна виплата ОСОБА_2 складала 18 540,00 грн (а.с. 10).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 10, 36, 37, 38, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС), ст. ст. 2, 6, 7, 47, 51, 54, 74 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон), суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість рішення ГУ ПФ в Черкаській області про відмову у переведенні Позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки воно прийнято без наявних на те правових підстав через наявність у ОСОБА_1 права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% пенсії за вислугу років померлого чоловіка.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Згідно ст. 5 Закону про ЗДПС (тут і надалі у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) останній регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону про ЗДПС відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За правилами ч. 1 ст. 36 Закону про ЗДПС пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

У розумінні пункту 1 частини другої статті 36 Закону про ЗДПС непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

У свою чергу, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 указаного Закону, частиною першою якої передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Судова колегія зауважує, що, як правильно зазначив Апелянт, Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 (справа №523/13150/16-а) вже вирішував питання правильного застосування вищевказаних норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У цій постанові сформульована наступна правова позиція: «базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника».

Аналогічна позиція викладена й у постановах Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №617/724/16-а та від 01.06.2022 у справі №620/3519/18.

У розрізі наведеного посилання суду першої інстанції на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 у справі №2540/3182/18 є помилковим, оскільки щодо аналогічних за змістом правовідносин вже висловлено позицію Верховним Судом, висновки саме якого підлягають застосуванню при вирішенні цього спору в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як було зазначено вище, задовольняючи позовні вимоги у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 74 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно яких сім`ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника. Разом з тим, у площині спірних правовідносин та у правовому полі їх регулювання Законом про ЗДПС і Законом України «Про пенсійне забезпечення» у своєму взаємозв`язку таке правозастосування суду першої інстанції є помилковим, оскільки згадана норма стосується обчислення розміру пенсії по втраті годувальника із заробітку. У свою чергу згаданою раніше нормою ч. 1 ст. 37 Закону про ЗДПС чітко встановлено, що базовою величиною для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є пенсія за віком.

На користь такого висновку свідчить й те, що відповідно до п. 16 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону про ЗДПС до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі Закону про ЗДПС, то розмір такої пенсії, як було підкреслено вище, обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого указаним Законом не передбачено.

Крім того, судовою колегією враховується, що за правилами п. 4 розд. XV «Прикінцеві положення» Закону про ЗДПС у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми, як зазначено у вже згаданих вище постановах Верховного Суду, необхідно застосовувати й у цьому випадку, оскільки Позивач вже отримує пенсію відповідно до Закону про ЗДПС, а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченому цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.

Відтак висновки суду першої інстанції щодо наявності у спірному випадку підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії за вислугу років померлого чоловіка в сумі 18 540,00 грн не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зважаючи на те, що чинним нормативним регулюванням спірних правовідносин не передбачено альтернативного від пенсії за віком обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийнято нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 25 січня 2023 року.