Справа № 380/2592/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/2592/22 пров. № А/857/14268/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2022р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» до Львівської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (суддя суду І інстанції: Коморний О.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 07.09.2022р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 07.09.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

31.01.2022р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Волагро» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати складені відповідачем Львівською митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/00965 від 29.07.2021р., № UA209140/2021/01401 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01402 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01418 від 12.08.2021р., № UA209140/2021/01443 від 18.08.2021р., № UA209140/2021/01503 від 31.08.2021р. та № UA209170/2021/01129 від 03.09.2021р.; судові витрати покласти на відповідача (Т.1, а.с.1-10).

Розгляд цієї справи проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (Т.1, а.с.174-175).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.07.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/00965 від 29.07.2021р., № UA209140/2021/01401 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01402 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01418 від 12.08.2021р., № UA209140/2021/01443 від 18.08.2021р., № UA209140/2021/01503 від 31.08.2021р. та № UA209170/2021/01129 від 03.09.2021р., складені відповідачем Львівською митницею; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 14886 грн. (а.с.165-175).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Львівська митниця, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.1-5).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підставами для прийняття оскаржуваних карток відмови слугувала неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із призупиненням застосування преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару у зв`язку з непідтвердженням походження товарів митними органами країни ЄС відповідно до норм ст.32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами членами з іншої сторони від 27.06.2014р., та відповідно відсутністю підстав для застосування преференції « 410» до вищезазначених товарів до моменту отримання відповіді при здійсненні верифікації преференційного документу.

Львівською митницею листами скеровано сертифікати з перевезення форми EUR.1 на верифікацію до Держмитслужби України, проте документи, що підтверджують правомірність застосування преференцій до ввезеного позивачем товару, на адресу Львівської митниці не надходили.

Враховуючи положення ч.5 ст.45 Митного кодексу /МК/ України, товари будуть вважатися такими, що походять з відповідної країни, лише після надходження відповіді на запит Львівської митниці та у випадку підтвердження походження, а до цього моменту походження товару є непідтвердженим.

Оскільки у графі 36 поданих митних декларацій декларантом до товару застосовано преференцію за кодом 410, яка до надходження результатів перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.l № PL/MF/AR 0188563, № PL/MF/AS 0049738, № PL/MF/AS 0049763, № PL/MF/AR 0188083, № PL/MF/AS 0098134, № PL/MF/AS 0049659 не може бути застосована, тому відповідачем видані оскаржувані картки відмови.

Водночас, питання надання тарифної преференції ТзОВ «Волагро» має розглядатися митницею після отримання результатів перевірки достовірності вищезазначених сертифікатів з перевезення EUR.1.

Позивачем ТзОВ «Волагро» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2. а.с.32-35).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 04.01.2018р. між ТзОВ «Волагро» (покупець) та нерезидентом «Agrolok Sp. z.о.о.», Польща (продавець) укладено зовнішньоекономічний договір № 1 про продаж та поставку мінеральних добрив із вмістом азоту, фосфору і калію (Т.1, а.с.202-203).

В рамках укладеного договору із липня по вересень 2021 року ТзОВ «Волагро» придбало у контрагента сім партій мінеральних добрив «Polifoska 6-20-30» із вмістом азоту, фосфору і калію.

ТзОВ «Волагро» до митного оформлення на товар «Добрива мінеральні із вмістом трьох поживних елементів азоту, фосфору, калію та мікроелементів» подано митні декларації № UA209170.2021.059853 від 29.07.2021р., № UA209140.2021.080811 від 10.08.2021р., № UA209140.2021.080816 від 10.08.2021р., № UA209140.2021.081711 від 12.08.2021р., № UA209140.2021.083867 від 18.08.2021р., № UA209140.2021.089038 від 31.08.2021р., № UA209170.2021.069436 від 03.09.2021р., відповідно до яких до ввезеного товару застосовано преференцію за кодом 410.

З метою підтвердження походження товару для застосування преференційного режиму оподаткування ввізним митом під час митного оформлення ТзОВ «Волагро» надав митному органу рахунки-фактури (інвойси) № B/D/2021/946 від 28.07.2021р., № B/D/2021/1001 від 06.08.2021р., № B/D/2021/1006 від 09.08.2021р., № B/D/2021/1016 від 11.08.2021р., № G/D/2021/1035 від 17.08.2021р., № B/D/2021/1098 від 30.08.2021р., № B/D/2021/1109 від 02.09.2021р., які складені нерезидентом Agrolok Sp. z о. о., Польща. При цьому, зауважень щодо форми та змісту інвойсів у Львівській митниці не виникало.

Відповідно до товаросупровідних документів заявленою країною походження є Польща (Т.1, а.с.204-237).

За результатами розгляду поданих ТзОВ «Волагро» документів Львівською митницею складені картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/00965 від 29.07.2021р., № UA209140/2021/01401 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01402 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01418 від 12.08.2021р., № UA209140/2021/01443 від 18.08.2021р., № UA209140/2021/01503 від 31.08.2021р. та № UA209170/2021/01129 від 03.09.2021р.

Підставами для прийняття спірних карток відмови слугувала неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із призупиненням застосування преференцій до отримання результатів перевірки достовірності документів про преференційне походження товару у зв`язку з непідтвердженням походження товарів митними органами країни ЄС відповідно до норм ст.32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами членами з іншої сторони від 27.06.2014, та відповідно відсутністю підстав для застосування преференції « 410» до вищезазначених товарів до моменту отримання відповіді при здійсненні верифікації преференційного документу.

При цьому, відповідач врахував, що такі сертифікати видані експортеру, який раніше експортував ідентичні товари, походження яких не було підтверджено митними органами країн ЄС; сертифікати були пред`явлені митному органу підприємством, яке у попередні періоди ввозило на митну територію України ідентичні товари від іншого експортера, походження яких не підтвердилося.

Листами № 7.4-1/15/4/4793 від 27.08.2021р., № 7.4-1-15/4/11561 від 10.11.2021р., № 7.4-1-15/14509 від 09.12.2021р. Львівська митниця звернулася до Департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Державної митної служби України, в яких просила здійснити перевірку сертифікатів з перевезення товарів форми EUR.1 та статусу походження товарів (Т.1, а.с.238-240).

Докази про надання відповідей на вказані листи Львівської митниці в матеріалах справи є відсутніми.

На думку відповідача, до моменту надходження відповіді на запит Львівської митниці та підтвердження походження товарів останні слід вважати непідтвердженими, через що відповідач прийняв спірні картки відмови.

Не погоджуючись із прийнятими картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що за умови подання документів із підтвердженням преференційного походження, сумніви в оформленні таких документів не можуть бути підставою для відмови у визнанні преференційного статусу. Тобто, на імпортера не може бути покладено тягар доказування наявності в експортера правових підстав для підтвердження преференційного походження.

У спірних картках відмови відсутні будь-які обґрунтування щодо невідповідностей інформації у товаросупровідних документах, у тому числі щодо виробника чи країни походження товару.

Матеріали справи не містять доказів надіслання запитів до митних органів країни - експортера про проведення перевірки. При цьому, Львівська митниця не вжила заходів щодо отримання від Держмитслужби України відповіді на листи про перевірку преференційного походження товару до моменту прийняття рішення у цій справі.

Вирішення питання щодо країни походження товару повинне прийматися після одержання додаткових відомостей, сам факт звернення до Державної митної служби України ще не є підставою для відмови в прийнятті митних декларацій.

Наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита.

Оскільки позивач подав документи для підтвердження застосування преференційного режиму до товару, ввезеного згідно із митними деклараціями, всі подані документи для митного оформлення мінеральних добрив містять інформацію про країну виробника (Польща), тому у митного органу були відсутніми правові підстави для незастосування режиму вільної торгівлі щодо вказаних товарів. Митним органом не здобуто належних та допустимих доказів невідповідності вимогам достовірності та правильності інформації про європейське походження товару.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Розглядувані правовідносини врегульовані приписами міжнародними угодами та нормами МК України.

В силу приписів ч.1 ст.318 МК України усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

Згідно з ст.272 МК України ввізне мито встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частинами першою-третьою ст.36 МК України установлено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

За змістом ст.43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації.

Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару (ч.9 ст.43 МК України).

Згідно з ч.1 ст.281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Законом України № 1678-VII від 16.09.2014р. «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (надалі - Угода про асоціацію).

Відповідно до ст.25 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію сторони поступово створюють зону вільної торгівлі протягом перехідного періоду, що не перевищує 10 років, починаючи з дати набрання чинності цією Угодою, відповідно до положень цієї Угоди та відповідно до статті XXIV Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року.

Згідно з ст.26 глави 1 розділу ІV Угоди про асоціацію положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва») (далі - Протокол І).

Таким чином, Угода про асоціацію з ЄС передбачає обов`язок України застосовувати преференційне мито до товарів, що походять з території інших сторін.

Згідно з частиною першою статті 16 розділу V Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або UA/EU/P1/ua 14; (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларації, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Відповідно до ст.22(1) розділу V Протоколу І декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав. Проте затверджений експортер у розумінні статті 23 цього Протоколу не повинен підписувати такі декларації, якщо він надав митним органам країни експорту письмове зобов`язання нести повну відповідальність за всі декларації інвойс, у яких він зазначений, так, ніби вони підписані ним власноручно. Декларація інвойс може бути складена експортером тоді, коли товари, яких вона стосується, експортуються, або після експортування за умови подання цієї декларації в країні імпорту не пізніше ніж протягом двох років після імпортування товарів, яких вона стосується.

Як визначено у ст.1 Рішення підкомітету Україна - ЄС з питань митного співробітництва № 1/2018 від 21.11.2018р. (далі - Рішення № 1/2018, застосовується з 01.01.2019р.) Протокол І до Угоди про асоціацію замінено текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

Статтею 1 Протоколу І щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (додаток до Рішення № 1/2018) встановлено, що з метою імплементації цієї Угоди застосовуються Доповнення I і відповідні положення Доповнення II до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.

Відповідно до п.1 ст.15 «Загальні вимоги» Доповнення І до Конвенції, товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а; (b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b; (c) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED»), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV a і b.

Згідно з п.1 ст.21 Доповнення І до Конвенції декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15(1)(c), може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Як встановлено судом першої інстанції, ТзОВ «Волагро» подало до митного оформлення на товар «Добрива мінеральні із вмістом трьох поживних елементів азоту, фосфору, калію та мікроелементів» митні декларації № UA209170.2021.059853 від 29.07.2021р., № UA209140.2021.080811 від 10.08.2021р., № UA209140.2021.080816 від 10.08.2021р., № UA209140.2021.081711 від 12.08.2021р., № UA209140.2021.083867 від 18.08.2021р., № UA209140.2021.089038 від 31.08.2021р., № UA209170.2021.069436 від 03.09.2021р., згідно з якими до товару застосовано преференцію за кодом 410.

З метою підтвердження походження товару для застосування преференційного режиму оподаткування ввізним митом під час митного оформлення позивач надав митному органу рахунки-фактури (інвойси) № B/D/2021/946 від 28.07.2021р., № B/D/2021/1001 від 06.08.2021р., № B/D/2021/1006 від 09.08.2021р., № B/D/2021/1016 від 11.08.2021р., № G/D/2021/1035 від 17.08.2021р., № B/D/2021/1098 від 30.08.2021р., № B/D/2021/1109 від 02.09.2021р., які складені експортером Agrolok Sp. z о. о., Польща.

Водночас, за умови подання документів із підтвердженням преференційного походження, сумніви в оформленні таких документів не можуть бути підставою для відмови у визнанні преференційного статусу. Тобто, на імпортера не може бути покладено тягар доказування наявності в експортера правових підстав для підтвердження преференційного походження.

Видаючи спірні картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, Львівська митниця вказала на наявність обґрунтованих сумнівів щодо преференційного походження товару, не роз`яснюючи, що стало причиною для таких сумнівів.

Поряд з тим, інші документи, які декларант додавав до митних декларацій, також містять відомості про країну походження товару. Відомості, що містяться в означених документах, відповідно до ч.9 ст.43 МК України є додатковими відомостями про країну походження товару.

Натомість, у спірних картках відмови є відсутнім будь-яке обґрунтування щодо невідповідностей інформації у товаросупровідних документах, у тому числі щодо виробника чи країни походження товару.

У картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівська митниця вказала на неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із призупиненням застосування преференційного режиму вільної торгівлі до надходження результатів перевірки сертифікатів з перевезення товару EUR.1 складеного експортером «Agrolok Sp. z о. о.» (Польща), покликаючись на ст.32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва».

Частинами першою-четвертою статті 45 МК України визначено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей. Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію. До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки. Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

У випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання митними органами належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей (частина п`ята названої статті).

Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що вони передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі декларацій інвойсів), що міститься у відповідних документах. При цьому наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).

Львівською митницею скеровано листи № 7.4-1/15/4/4793 від 27.08.2021р., № 7.4-1-15/4/11561 від 10.11.2021р., № 7.4-1-15/14509 від 09.12.2021р. до Департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Державної митної служби України для здійснення перевірки сертифікатів з перевезення товарів форми EUR.1 та статусу походження товарів.

Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, в матеріалах справи є відсутніми докази надіслання запитів до митних органів країни - експортера про проведення перевірки. Також відповідач Львівська митниця не вжила будь-яких заходів щодо забезпечення своєчасного отримання від Держмитслужби України відповіді на листи про перевірку преференційного походження товару.

Вирішення питання щодо країни походження товару повинне прийматися після одержання додаткових відомостей; сам факт звернення до Державної митної служби України ще не є підставою для відмови в прийнятті митних декларацій.

Також стаття 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції дає митному органу право або призупинити надання преференції, або відмовити у її наданні. Призупинення надання преференційного режиму для товарів здійснюється до надходження результатів перевірки на запит договірної сторони митного органу країни імпортера; відмова у наданні права на преференцію можлива якщо відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

У свою чергу, наявність у контролюючого органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у застосуванні преференційної ставки мита.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.04.2019р. у справі № 817/4660/13-а, від 01.08.2019р. у справі № 400/2924/18, від 03.03.2020р. у справі № 803/1208/17.

Згідно з ст.256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Будь-яких умов невиконання положень МК України зі сторони позивача спірні картки відмови не містять.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції підставно визнав необґрунтованими висновки митного органу, які викладені в картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2021/00965 від 29.07.2021р., № UA209140/2021/01401 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01402 від 10.08.2021р., № UA209140/2021/01418 від 12.08.2021р., № UA209140/2021/01443 від 18.08.2021р., № UA209140/2021/01503 від 31.08.2021р. та № UA209170/2021/01129 від 03.09.2021р., про невідповідності вимогам достовірності та правильності інформації про походження товару, а також підтвердження тієї обставини, що постачальник товарів (експортер) не підтвердив відповідності товару встановленим правилам про преференційне походження товару.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів керується тим, що нормами п.1 ст.32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, до якої Україна приєдналася згідно із Законом України «Про приєднання України до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження» № 2187-VIII від 08.11.2017p., подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

Згідно з п.2 ст.32 Доповнення І з метою реалізації положень пункту 1 цієї Статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-MED, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки.

Відповідно до п.4 ст.32 Доповнення І якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.

Як зазначається в п.5 ст.32 Доповнення І, митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

Із змісту спірних карток відмови слідує, що єдиною підставою для їх заповнення було непідтвердження походження товарів митними органами країн ЄС, а не факт виникнення у відповідача сумнівів з приводу дійсності сертифікатів з перевезення товару чи достовірності відомостей, які в них містяться.

При цьому картки відмови не містять посилань на всі ті обставини, з якими п.4 ст.32 Доповнення І пов`язує призупинення надання преференційного режиму для товарів, зокрема: 1) відомостей щодо звернення відповідача до польських митних органів із запитом про проведення перевірки відповідного підтвердження походження; 2) пропозиції позивачу про випуск товару для вільного обігу на митній території України за умови вжиття певних запобіжних заходів (надання фінансової гарантії, внесення грошової застави тощо). Натомість, відмовляючи у митному оформленні (випуску) товару з причини непідтвердження походження ідентичних товарів, відповідач запропонував декларанту подати нові митні декларації без застосування тарифних преференцій.

Окрім цього, за правилом п.4 ст.32 Доповнення І митний орган країни ввезення може прийняти рішення про призупинення надання преференційного режиму тільки для товарів, «щодо яких здійснюється перевірка». Відповідно, необхідною умовою для прийняття такого рішення є звернення митного органу до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки документів про походження товару за процедурою, визначеною ст.32 Доповнення І.

Звідси, надіслання запиту про проведення перевірки має передувати прийняттю рішення про призупинення надання преференційного режиму для відповідних товарів; аналогічний порядок передбачений ч.5 ст.45 МК України.

В той же час, за всіма розглядуваними експортно-імпортними операціями відповідач розпочав процедуру верифікації (перевірки достовірності) документів про походження товару вже після заповнення відповідних карток відмови (27.08.2021р. - щодо сертифікатів з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR 0188083 від 28.07.2021р., № PL/MF/AS 0049738 від 06.08.2021p., № PL/MF/AS 0049763 від 09.08.2021p., № PL/MF/AS 0049813 від 11.08.2021p.; 10.11.2021p. - щодо сертифікатів з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AS 0049785 від 17.08.2021p. та № PL/MF/AS 0049659 від 30.08.2021р.; 09.12.2021p. - щодо сертифіката з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AR 0188563 від 02.09.2021p.).

Також за змістом п.4 ст.32 Доповнення І призупинення надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, не означає відмову у митному оформленні таких товарів, а покладає на митний орган обов`язок запропонувати імпортеру їх випуск для вільного обігу на митній території України із застосуванням певних запобіжних заходів.

Звідси, наявність в митного органу сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару не є підставою для відмови у його митному оформленні, а є лише підставою для проведення перевірки відповідних відомостей в порядку, встановленому законом.

Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі № 400/2924/18 і від 03.03.2020р. в справі № 803/1208/17.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, зазначені в позовній заяві, заперечення відповідача були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений судом спосіб.

За таких умов колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги підставними та обґрунтованими, а тому такі підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Львівську митницю.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстави для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2022р. в адміністративній справі № 380/2592/22 залишити без задоволення, а вказані рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Львівську митницю (утворену як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 27.01.2023р.