Справа № 400/5141/22
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 400/5141/22
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року по справі за позовом керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти охоронний договір на об`єкт культурної спадщини місцевого значення, -

В С Т А Н О В И Л А :

21 листопада 2022 року керівник Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду в інтересах держави в особі відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача укласти з відділом охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради охоронний договір на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Житловий будинок-особняк. Кінець XIX століття», що розташований по вул. Шнеєрсона, 18/1 в м. Миколаєві, на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001р. №1768.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником об`єкту культурної спадщини загальною площею 369 кв.м. по АДРЕСА_1 . Однак, в порушення вимог ст.23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» відповідач, з моменту набуття в 2004 році права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення «Житловий будинок-особняк. Кінець XIX століття», не уклала з органом культурної спадщини - відділом охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради охоронний договір. А відтак, наявні підстави для зобов`язання ОСОБА_2 вчинити такі дії в судовому порядку.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.11.2022р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Керівнику Окружної прокуратури міста Миколаєва роз`яснено право на звернення з даним позовом до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, виконувач обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 28.11.2022р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження у адміністративній справі судом першої інстанції не враховано, що укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму. Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини спрямований на реалізацію норм Закону України «Про охорону культурної спадщини», випливає з владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, передбачених вказаним законом, а також містить владне зобов`язання для іншого суб`єкта договору. А відтак, відповідний договір є адміністративним договором, на справи у спорах з приводу укладання якого поширюється юрисдикція адміністративних суддів у відповідності до п.4 ч.1 ст.19 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022р. №09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду №9-до/с від 28.02.2022р., з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану, встановлено особливий режим роботи. У зв`язку з цим, розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження, про що сповіщено сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі позивач оскаржує бездіяльність ОСОБА_1 , яка полягає в не укладенні з відділом охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради охоронного договору на об`єкт культурної спадщини місцевого значення. Отже, в основі спору що розглядається, є відносини права власності, тому спір у даній справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб і суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частинами 4, 5 статті 54 Конституції України передбачено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Стаття 3 КАС України визначає, зокрема, адміністративний договір як акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акта.

Наразі охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласників пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст.23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини спрямований на реалізацію норм Закону України «Про охорону культурної спадщини», випливає з владних управлінських функцій суб`єкта владних повноважень, передбачених вказаним законом, а також містить владне зобов`язання для іншого суб`єкта договору.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.

Однією із ознак, що дозволяють відрізнити адміністративний договір від цивільно-правового, є мета його укладення. З огляду на те, що сфера функціонування адміністративного договору - це відповідна система державного управління на будь-якому ієрархічному рівні, метою адміністративного договору є реалізація конкретних державних функцій, виражених у встановлених у законодавстві повноваженнях того чи іншого органу. У свою чергу, мета цивільно-правового договору - це задоволення потреб суб`єктів цивільно-правових відносин, отримання прибутку та відповідних майнових і немайнових благ, об`єктів цивільного обороту.

Таким чином, охоронний договір, укладений на підставі статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.

Пунктом 4 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що охоронний договір є публічно-правовим договором, питання щодо дії, припинення, скасування якого мають розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, прокурором правильно віднесено розгляд позову до компетенції адміністративного суду.

Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 23.12.2019р. по справі №806/1536/18.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому є підстави вважати, що висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України є помилковим.

Статтею 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, скасування ухвали суду першої інстанції від 28.11.2022р. та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до ч.3 ст.312 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року скасувати.

Справу за адміністративним позовом керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі відділу охорони культурної спадщини Управління з питань культури та охорони культурної спадщини Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про зобов`язання укласти охоронний договір на об`єкт культурної спадщини місцевого значення, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 січня 2023 року.

Головуючий суддя Ступакова І.Г.
Судді Бітов А.І. Лук`янчук О.В.