Справа № 260/925/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 260/925/22 пров. № А/857/14481/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі №260/925/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

суддя в 1-й інстанції Іванчулинець Д. В.,

час ухвалення рішення 19.05.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач - Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача податковий борг у розмірі 59091,71, в т.ч. пеня 8707,25 грн за наступними платежами: 85 1101050 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 51248,42 грн, в т.ч. пеня 8037,46 грн; 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 7843,29 грн в т.ч. пеня 669,79 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 59091,71 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`яносто одна гривня сімдесят одна копійка), в т.ч. пеня в сумі 8 707,25 грн за платежами: 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, шо сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 51248,42 грн в т.ч. пеня в сумі 8037,46 грн; 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 7843,29 грн в т.ч. пеня в сумі 669,79 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що при розгляді грошових вимог контролюючого органу до боржника, як платника податків, заявлених на підставі податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення податкових перевірок боржника, суд мав перевірити дотримання контролюючим органом спеціального строку давності заявленого до стягнення з боржника податкового боргу, який відповідно до ст.102 ПК України встановлено 1095 днів з дня його виникнення, а тому позов необхідно було залишити без розгляду. Зазначає, що до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 01 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 01 січня 2014 року та валюту, зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України. Звертає увагу, що при визначенні позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з суми прощеного боргу ПАТ КБ «Правекс Банк» включив до суми прощеного (анульованого) боргу відсотки в сумі 1750,01 дол. США (44870,26 грн) та безпідставно не застосував норми п. 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України. Вказує, що при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла до 01 січня 2014 року і не була погашена до цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), яка не погашена до 1 січня 2014 року та яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора, за мінусом різниці між сумою такого основного боргу в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку відповідача з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого у 2016 році від ПАТ «Правекс Банк» доходу (додаткове благо). За наслідками проведеної перевірки складено Акт перевірки від 12 грудня 2018 року №1241/13-05/ (а.с.16-19) та винесено податкові повідомлення-рішення від 25 січня 2019 року:

- №, яким визначено грошове зобов`язання по платежу 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у сумі 43040,96 грн, в т.ч. за основним платежем 34432,77 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 8608,19 грн (вручено 09 лютого 2019 року) (а.с.21, 22, 26);

- №, яким визначено грошове зобов`язання по платежу 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у сумі 170 грн (вручено 09 лютого 2019 року) (а.с.23, 26);

- №, яким визначено грошове зобов`язання по платежу 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у сумі 3586,75 грн, в т.ч. за основним платежем 2869,40 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 717,35 грн (вручено 09 лютого 2019 року) (а.с.24-26).

Вказані податкові повідомлення-рішення не оскаржувались відповідачем в адміністративному та судовому порядку.

Таким чином, грошове зобов`язання по податковим повідомленням-рішенням є узгодженим.

Згідно зі ст.129 ПК України відповідачу проведено нарахування пені у розмірі 8707,25 грн за платежами:

- 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 8037,46 грн (акт перевірки від 12 грудня 2018 року №1241/13-05/, ППР від 25 січня 2019 року № (а.с.16-19, 21, 22));

- 30 11011001 «Військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 669,79 грн (акт перевірки від 12 грудня 2018 року №1241/13-05/, ППР від 25 січня 2019 року №000921305 (а.с.16-19, 24, 25).

Однак вказана сума пені залишається відповідачем не сплаченою у повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 59 091,71 грн, оскільки ГУ ДПС у Закарпатській області доведено наявність податкового боргу відповідача, правомірність звернення в суд та наявність підстав для стягнення такого податкового боргу .

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Ст.57 ПК України передбачає, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування.

Відповідно до п.56.1 ст.56 ПК України рішення прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з п.56.15 статті 56 ПК України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

За змістом п.56.18 ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Пункт 57.3 ст.57 ПК передбачає, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку, що узгоджене грошове зобов`язання, не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законодавством, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, а тому предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розрахунком податкового боргу від 20 січня 2022 року за ОСОБА_1 рахується податковий борг перед бюджетом, який станом на 20 січня 2022 року становить 59091,71 грн та складається з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 51248,42 грн, в т.ч. пеня 8037,46 грн та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 7843,29 грн в т.ч. пеня 669,79 грн.

Вищевказаний податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень форми Р від 25 січня 2019 року №, №, №, винесених на підставі Акту перевірки від 12 грудня 2018 року №1241/13-05/.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, податкові повідомлення-рішення форми Р від 25 січня 2019 року №, №, № отримані відповідачем 09 лютого 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.26). Вищезазначені податкові повідомлення-рішення не оскаржувались, доказів протилежного відповідачем не надано та судом у ході судового розгляду не здобуто.

Таким чином, відповідачем не сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість у розмірі 59091,71 грн

Крім того, матеріалами справи стверджується, що позивачем сформовано та направлено відповідачу податкову вимогу №3262-50 від 28 лютого 2019 року, яка вручена останньому 13 березня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.29). Разом з тим, відповідач суму податкового боргу не погасив.

Колегія суддів звертає увагу, що ні податкова вимога, ані податкові повідомлення - рішення, на підставі яких така сформована не оскаржені у судовому порядку, а тому такі є чинними.

Покликання апелянта на пропуск строку звернення в суд з позовом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріалами справи стверджується, що такий строк контролюючим органом не пропущено, а тому підстави для залишення позову без розгляду відсутні.

Щодо доводів апелянта про протиправність податкових повідомлень-рішень, то колегія суддів не приймає такі до уваги та зазначає, що такі обставини повинні з`ясовуватися при їх оскарженні, які не оскаржуються, є узгодженими, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять, разом з тим, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у цій справі, а тому суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сума податкового зобов`язання, визначена контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях, набула статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу, а тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 59 091,71 грн.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі №260/925/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.