Справа № 320/3492/19
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3492/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Василенко Г.Ю., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Броварської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області, міського голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігоря Васильовича про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Броварської міської ради Київської області, міського голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігоря Васильовича (далі по тексту - відповідачі, Броварська міська рада, міський голова Броварської міської ради Сапожко І.В.) в якому просив:

- визнати протиправними дії міського голови Броварської міської ради Сапожка І.В. та Броварської міської ради за передачу скарги ОСОБА_1 на розгляд до особи, дії якої позивач оскаржував, щодо відмови повідомити позивача про день, час та місце розгляду його скарги, та відповідно позбавлення позивача права захищати свої права особисто, щодо надання умисно недостовірної інформації, щодо викладених в скарзі фактів, за відмову перевірити викладені в скарзі факти неправомірних на думку позивача дій юридичного відділу Броварської міської ради за надання позивачу повідомлення, що порушень при виготовленні проекту землеустрою КП «Бровари землеустрій» не було, в той час як термін його виготовлення закінчився 12.03.2018, але КП «Бровари землеустрій» ще тривалий час діяло від імені позивача, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо надання двом особам дозволу на виготовлення проекту землеустрою, в той час як іншим особам не надавали, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правомірності погодження управління містобудування двох проектів землеустрою на одну земельну ділянку, в той час як іншим не погоджували, та це підтверджено рішенням суду, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правомірності ЦНАП Броварської міської ради на приймання від неповноважних осіб КП «Бровари землеустрій» документів від імені позивача та передачі їх до Держгеокадастру, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правовірності відмови надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_2 , у зв`язку з недоцільністю по двом земельним ділянкам, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо надання неодноразових клопотань до суду, в тому числі щодо перенесення судового засідання для затвердження позивачу земельної ділянки у власність, в той час як дана земельна ділянка вже була зареєстрована за іншою особою, щодо підробки документів, щодо яких ніхто не звертався за земельними ділянками, нікому не надавали дозволу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно його не погоджували, в той час як дві земельні ділянки були у власності інших осіб та вже одна з них перепродана, щодо ненадання доказів правомірності дій щодо правомірності не винесення погодженого проекту землеустрою позивача на сесію міської ради, протягом п`яти місяців, щодо ненадання доказів правомірності дій не розгляду заяви позивача від 25.05.2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою в передбачений термін щодо земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , за ненадання доказів правомірного використання інформації, для надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_3 , інформацію отриману за запитом міської ради до Управління містобудування та архітектури Броварської міської ради Київської області та Відділу Міськрайонного управління у Броварському районі та м. Броварах Головного управління Держгеокадастру у Київській області, за заявою позивача від 25.05.2017, з проханням надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправними дії міського голови Броварської міської ради Сапожка І.В. та Броварської міської ради за передачу скарги ОСОБА_1 на розгляд до особи, дії якої позивач оскаржував, щодо відмови повідомити позивача про день, час та місце розгляду його скарги, за незабезпечення позивача права на розгляд його скарги особисто керівником органу, до якого звертався позивач, щодо винесення на сесію Броварської міської ради 21.06.2018 року проектів рішення щодо передачі у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 зважаючи на наявний конфлікт інтересів працівника Броварської міської ради та наявні два погоджених проектів землеустрою на одну земельну ділянку, зважаючи, що позивачу міським головою Сапожко І.В. 25.05.2017 року в пільговому порядку було надано графічний матеріал з позначеною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , як особі з інвалідністю в наслідок війни ІІ групи, як особі прирівняної до осіб з інвалідністю внаслідок ВВВ ІІІ групи, та особі відселеної із зони зараження від ЧАЕС ІІІ категорії та відповідно міська рада мала забезпечити дане відведення позивачу в позачерговому, першочерговому та протягом року з часу звернення терміну, чого не було зроблено відповідачем, відведено дану земельну ділянку іншій особі, яка на півроку пізніше звернулась із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, що порушує принцип черговості отримання земельних ділянок пільговими категоріями громадян, за надання недостовірної інформації у відповідях від 17.04.2018 року та 02.05.2018 року, та незабезпечення позивача земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якої міський голова Сапожко І.В. 25.05.2017 року особисто надав графічний матеріал, як пільговій особі для забезпечення позивача земельною ділянкою в пільговому порядку, неповідомлення позивача про проект рішення сесії міської ради від 23.05.2018 року щодо набуття земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , що порушило права позивача знати всю інформацію та можливості захистити свої права в судовому порядку через відсутність часу для звернення до суду, та наданням позивачу недостовірної інформації, що дана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , відведена ОСОБА_3 не є земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , яку мають надати позивачу;

- зобов`язати Броварську міську раду відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 в розмірі 6 000 000, 00 грн. та стягнути з Броварської міської ради кошти в розмірі 6 000 000,00 грн.;

- зобов`язати Броварську міську раду відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 в розмірі 6 000 000,00 грн. та стягнути з Броварської міської ради кошти в розмірі 6 000 000,00 грн.;

- зобов`язати Броварську міську раду надати звіт про виконання рішення суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року значений позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії голови Броварської міської ради Київської області Сапожка Ігора Васильовича, вчинені під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 26 грудня 2018 року.

Стягнуто з Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, сторони подали апеляційні скарги, у яких просять суд скасувати рішення суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

29.11.2022 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання позивача про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши мотиви та зміст вказаного клопотання ОСОБА_1 , колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1 та Броварської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України та має статус інваліда ІІ групи, що надає право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, а також інваліда ІІІ групи, що надає йому право на пільги та переваги, встановлені законодавством СРСР і радянських республік для інвалідів Вітчизняної війни.

26.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до міського голови Броварської міської ради Сапожка І.В. зі скаргою на юридичний відділ Броварської міської ради (№ 9-5-Л-3296).

У зазначеній скарзі позивач посилався на протиправні дії юридичного відділу та працівника цього відділу ОСОБА_4 , що виявились під час виготовлення проекту землеустрою, виготовлення проектів рішень міської ради щодо надання дозволу на виготовлення та погодження проекту землеустрою земельної ділянки, а також виконання рішення судів. Крім того, у свої скарзі позивач просив притягнути до відповідальності працівників юридичного відділу. Розгляд даної скарги позивач просив проводити за його участю та просив повідомити його про час та місце розгляду (Т.1 а.с.71-73).

Листом від 08.01.2019 року за вихідним № 9-7-35 міським головою Броварської міської ради надано відповідь позивачу про те, що за наслідком розгляду звернення від 26.12.2018 щодо шахрайських дій та підробці документів юридичним управлінням Броварської міської ради Київської області жодних порушень вчинено не було.

З усіх порушених питань вже були надані роз`яснення, зокрема листами від 02.01.2019 за вих. № 9-7-8; від 19.12.2018 за вих. № 9-7-4136; від 02.01.2019 за вих. № 9-7-74; від 10.10.2018 за вих. № 9-7-3375; від 30.10.2018 № 9-7-3604; від 02.05.2018 за вих. № 9-7-1377 та ін.

Також, у наданій відповіді позивачу було повідомлено, що відповідно до ч. 3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Окрім того, повідомлено скаржника, що проведення перевірки стосовно припущень вчинення шахрайських дій та підробці документів юридичним управлінням Броварської міської ради Київської області не входить до компетенції органу місцевого самоврядування та порекомендували звертатись із заявою до відповідних правоохоронних органів.

Щодо розгляду цієї скарги за участю скаржника, була надана відповідь, що в разі наявності бажання, позивач має право попередньо записатись на прийом до міського голови, прийти у встановлений час прийому та бути присутнім.

Дана відповідь підписана міським головою Сапожком І.В. із зазначенням виконавця, що підготував відповідь - ОСОБА_4

21.06.2018 року Броварською міською радою прийнято рішення № 972-41-07 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачі земельних ділянок у власність, зокрема ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, винесення на сесію Броварської міської ради 21.06.2018 року проекту рішення щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 є протиправними діями відповідачів, оскільки позивачу міським головою 25.05.2017 року в пільговому порядку було надано графічний матеріал з позначеною цією ж земельною ділянкою за вказаною адресою, що порушує принцип черговості отримання земельних ділянок.

Крім того, позивач зазначив, що неповідомлення його про проект рішення сесії міської ради щодо набуття права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , порушило права позивача знати всю інформацію та не надало можливості захистити свої права в судовому порядку, оскільки він також претендував на дану земельну ділянку.

Позивач вважаючи дії відповідачів протиправними, звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що аналізуючи вищевикладені порушення, що виявились при наданні відповіді позивачу на його скаргу, відповідачем - міським головою Сапожком І.В. було порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», не надано можливості позивачу бути присутнім під час розгляду скарги, чим порушено його законні права та інтереси. Крім того, судом встановлено, що пов`язані із розглядом скарги від 26.12.2018 року питання, поставлені позивачем у скарзі, не отримали від відповідачів відповіді.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно із положеннями статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Закон України № 393/96-ВР «Про звернення громадян регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення (далі по тексту - Закон № 393/96-ВР).

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

З огляду на вищевказані правові положення, скарга ОСОБА_1 від 26.12 2018 року відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян».

Реалізація права на звернення має наслідком виникнення кореспондуючого обов`язку органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів його розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

З огляду на припис ст. 40 Конституції України цей обов`язок незалежно від того, чи він конкретизується як відповідне повноваження органу державної влади в Основному Законі, чи в інших нормативно-правових актах, має виконуватися в порядку, визначеному законом.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР регламентовано, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Дослідивши відповідь від 08.01.2019 року № 9-7-35 міського голови Сапожка І.В. на скаргу ОСОБА_1 від 26.12.2018 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказана відповідь не відповідає вимогам, встановленим Законом № 393/96-ВР.

Так, згідно із тексту відповіді по питанням, які були поставлені позивачем у скарзі відповіді надано не було. У свою чергу відсилання до наданих раніше відповідей, не заслуговує на увагу суду, адже не містить відповіді, передбаченої чинним законодавством, до поставлених у скарзі питань.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідачами було порушено право ОСОБА_1 бути присутнім при розгляді його скарги від 26.12.2018 року, оскільки зазначення у відповіді про право в майбутньому записатись на прийом до голови та поставити свої питання, не є забезпеченням права позивача бути присутнім при розгляді скарги, відповідно до норм чинного законодавства.

Також, судом встановлено, що відповідь на скаргу готував виконавець Каштанюк О.М., на дії якого, зокрема скаржився позивач, що унеможливило об`єктивний та неупереджений розгляд вказаної скарги позивача.

Отже, аналізуючи вищевикладені порушення, що виявились при наданні відповіді позивачу на його скаргу, відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо інших вимог позивача, а саме: надання умисно недостовірної інформації по викладених в скарзі фактів, відмову перевірити викладені в скарзі факти, порушень при виготовленні проекту землеустрою, та інших пов`язаних із розглядом скарги від 26.12.2018 року, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та вважає їх передчасними, у зв`язку з неможливістю надати належну оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, оскільки відповіді на усі поставлені в скарзі позивачем питання надані відповідачами не було. Відповідно, усі інші позовні вимоги, які стосуються розгляду скарги позивача, станом на момент подання даного позову та розгляду даної справи, не підлягають задоволенню, як передчасні.

У даному випадку, позовні вимоги не містили зобов`язань відповідачів повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 , разом з тим, вирішення вказаних позовних вимог можливе лише після їх вирішення відповідачами, тобто розгляду скарги позивача, відповідно до норм чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги про визнання дій протиправними щодо винесення на сесію Броварської міської ради 21.06.2018 року проекту рішення щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки та неповідомлення позивача про підготовку такого проекту рішення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Згідно із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №808/3187/17, на одну земельну ділянку може бути надано декілька дозволів про виготовлення проектів землеустрою. Жодних повідомлень інших зацікавлених осіб, законом не передбачено. Отже, винесення на розгляд сесії питання про погодження та затвердження проекту землеустрою є правомірними діями відповідача, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Щодо позовних вимог про компенсацію Броварською міською радою матеріальних збитків, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені у статті 1166 Цивільного кодексу України, частиною 1 якого передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зазначає, що майнова (матеріальна) шкода полягає у знищенні або пошкодженні майна потерпілого. Об`єктом правопорушення виступає річ, тобто предмет матеріального світу, або гроші. Майнова шкода поділяється на реальні збитки фактичні втрати, пов`язані із знищенням або пошкодженням майна, та (або) витрати, пов`язані із відновленням свого порушеного права, а також упущену вигоду/доходи, які особа могла б одержати, якщо б її право не було порушено.

Доказів понесення ОСОБА_1 будь-яких матеріальних втрат, у зв`язку з порушенням відповідачем порядку розгляду його звернення матеріали справи не містять.

Сам по собі факт неналежного надання відповіді відповідачами на скаргу позивача не означає заподіяння матеріальної шкоди, або матеріальних збитків, як зазначає позивач, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги недоведеність позивачем фактів понесення ним саме матеріальних збитків, у зв`язку з неправомірними діями відповідача під час розгляду скарги, вимоги позивача про компенсацію та стягнення з відповідача коштів у розмірі 6 000 000,00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, як похідні вимоги.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів з метою реалізації власних прав та про притягнення винних осіб до відповідальності.

Проте, як встановлено судом, позивачу не було надано належної та вичерпної відповіді на поставлені ним питання та не здійснено, відповідно до вимог чинного законодавства, належний розгляд скарги ОСОБА_1 від 26.12.2018 року.

Як зазначив позивач, останній має загострене відчуття справедливості, однак такої справедливості від відповідачів він не дочекався, що призвело до розчарувань, моральних страждань, психічного напруження, пов`язаних з такою діяльністю народних обранців громади під час розгляду його заяв порівняно із заявами інших громадян, які належно вирішувались. Як наслідок цих переживань, позивач захворів на цукровий діабет. Під час розгляду справи в суді першої інстанції судовому засіданні була надана медична картка пацієнта ОСОБА_1 , в якій прослідковується, що дане захворювання виникло в згаданий період звернень позивача до відповідачів.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування, незручності, погіршення здоров`я, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Разом з тим, відповідачами не доведено, що такі протиправні дії не викликали у позивача психічне напруження, у зв`язку з очікуванням відповіді, розчарування в діяльності народних обранців громади та додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про заподіяння Броварською міською радою моральної шкоди ОСОБА_1 , внаслідок неналежного розгляду скарги останнього від 26.12.2018 року.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до Пленуму Вищого адміністративного суду України у своїй постанові №3 від 13.03.2017 наголошено, що КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, з аналізу вищевикладеного слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, а тому доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу суду.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні відмовити.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Броварської міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 24.01.2023 року