Справа № 520/28621/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

26.01.2023 р. справа №520/28621/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., за участі секретаря судового засідання - Стрєлка О.В., представника позивача - Борбунюка О.О. (в режимі відеоконференції), представника відповідача - Зозулі К.С. (в режимі відеоконференції), розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОКШИНСЕРВІС" (далі за текстом - позивач, заявник)
до Волинської митниці (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
провизнання протиправними та скасування правових актів індивідуальної дії суб"єкта владних повноважень, стягнення 27.000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОСТОКШИНСЕРВІС» (далі за текстом - заявник, платник, ТОВ, Товариство), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.12.2021р. №UА205030/2021/000240/2; 2) визнання протиправним та скасування рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 09.12.2021р. №UА205030/2021/000242/2; 3) визнання протиправною та скасування картки відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 06.12.2021р. №UА205030/2021/003382; 4) визнання протиправною та скасування картки відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 09.12.2021р. №UА205030/2021/003393.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що правильно визначив митну вартість предметів імпорту за ціною договору. Стверджував, що усі документи були складені належно та вичерпно підтверджували митну вартість товарів, заперечував правомірність виникнення підстав для сумнівів у правильності розрахунків. Наголошував на відсутності підстав для збільшення митної вартості товарів.

Відповідач, Волинська митниця (далі за текстом - адміністративний орган, владний суб`єкт, контролюючий орган, Митниця, орган публічної адміністрації), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що подані до митного оформлення документи викликали сумнів у правильності самостійного визначення платником митної вартості. Стверджував, що ненадання платником витребуваних Митницею документів зумовило винесення власних рішень про збільшення митної вартості товарів-предметів імпорту та відмову в оформленні поданих платником ВМД через заниження показника митної вартості товарів. Наполягав, що показник митної вартості товарів був обчислений Митницею правильно.

Ухвалою суду від 18.01.2022р. позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

Процесуальний документ у формі відзиву на позов надійшов до суду - 07.02.2022р.

Процесуальний документ у формі відповіді на відзив надійшов до суду - 23.02.2022р.

Процесуальний документу формі додаткових пояснень відповідача у справі надійшов до суду - 22.02.2022р.

Судові засідання у підготовчому провадженні призначались та були проведені 14.02.2022р. та 26.01.2023р.

У судовому засіданні 26.01.2023р. судом була постановлена усна ухвала із занесенням до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті.

Оскільки представниками сторін були подані письмові заяви про надання згоди - розгляд справи по суті був продовжений у судовому засіданні 26.01.2023р.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув статус юридичної особи приватного права, є резидентом України.

06.12.2021р. заявник під час здійснення імпорту до України товару у межах укладеного з резидентом Германії - Maxion Wheels Werke GmbH, DE, зовнішньоекономічного контракту №01/12/2018 від 01.12.2018р. в особі декларанта (ФОП ОСОБА_1 ) склав і подав до Митниці декларацію митної вартості №UA205030/2021/029714 від 02.12.2021р.

У цій декларації заявник в особі декларанта визначив митну вартість товару (частини та пристрої до моторних транспортних засобів. Колісні диски з листової сталі, не для промислового складання моторних транспортних засобів, без покришки для вантажних автомобілів та автобусів), торговельна марка: Maxion, виробник: Maxion Wheels Werke GmbH, країна виробництва: DE, умови поставки FCA, за першим методом (за ціною договору) на рівні - 47.559,20 Євро (45.091.20 Євро + 2.468,00 Євро), розрахованої за курсом 30,8443 грн. за 1 дол. США. Сума митних платежів в декларації розрахована за ставкою 5% - 72.106,60 грн. та 3.915,24 грн., за ставкою 20% - 288.426,40 грн. та 16.444,01 грн.

До декларації були додані: рахунок-фактура (інвойс) №90671793 від 29.11.2021 року; рахунок-фактура (інвойс) №90671794 від 29.11.2021 року; автотранспортна накладна CMR від 29.11.2021року №б/н; декларація про походження №90671793 від 29.11.2021 року; декларація про походження №90671794 від 29.11.2021 року; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №UA205030/2021/029688 від 02.12.2021 року; картка відмови № UA205030/2021/003374 від 02.12.2021 року; платіжний документ №110 від 06.10.2021 року; вартість перевезення Довідка ТВ №100 від 29.11.2021 року; додаткова угода до контракту від 29.11.2019 року; контракт №01/12/2018 від 01.12.2018 року; договір про надання послуг брокера №3 від 03.05.2017 року; інформація про інші види контролю №7911506 від 02.12.2021 року; декларація складена експортером №90671793 від 29.11.2021 року; технічна документація від 02.12.2021 року; декларація країни відправлення № 21DE36Е6 від 29.11.2021 року.

Під час вивчення цих документів Митницею було встановлено, що документи, подані на підтвердження митної вартості товару, мають наступні розбіжності: у платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021 зазначено, що комісії за рахунок платника, про що в митного органу відсутня інформація; у платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021 зазначено суму 94227,6 Євро, ще не відповідає сумі, зазначеній у інвойсі від 29.11.2021 №90671793 та №90671794 (45091,2 Євро); у платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021 значено інвойси №90667106 та №90667105, в той час як до митного оформлення подано інвойси від 29.11.2021 №90671793 та №90671794; на товаро-транспортній накладній №б/н від 29.11.2021 відсутній відбиток печатки перевізника; до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати №100 від 29.11.2021, видану ТОВ «САНОІЛ», проте договір на перевезення товарів та заявку на перевезення товарів до митного оформлення не надано; у додатковій угоді до контракту №01/12/2018 зазначено, що поставка товару повинна бути здійснена протягом 15 днів після дати оплати, про що в митного органу відсутня інформація.

Тому адміністративним органом була застосована процедура консультацій з приводу рівня митної вартості товару шляхом направлення 06.12.2021р. Товариству в особі декларанта електронного запиту на підтвердження показника власно обчисленої митної вартості.

06.12.2021р. декларантом було подано заяву разом з додатковими документами та зазначено про відсутність інших додаткових документів.

Учасниками справи ці обставини визнані у порядку ч.1 ст.78 КАС України.

Як з`ясовано судом, причиною для початку процедури консультацій слугувало судження Митниці про те, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять розбіжності, а також судження про автоматичне спрацювання згенерованих АСАУР ризиків можливого заниження митної вартості.

Митницею виявлено, що за іншою митною декларацією рівень митної вартості на подібний (аналогічний) товар становить 6,44 Євро за 1 кг (митна декларація від 04.09.2021р. №UA/092558).

06.12.2021р. Митницею було прийнято оскаржене Рішення про коригування митної вартості товару №UА205030/2021/000240/2, яким унаслідок застосування резервного - другорядного методу визначення митної вартості товарів було визначено митну вартість товару на рівні 6,44 Євро за 1 кг., а загалом 133.166,32 Євро за 20.678,00кг.

У подальшому на виконання цього рішення про коригування митної вартості Митницею було прийнято рішення у формі Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205030/2021/003382 від 06.12.2021р.

Заявник виконав владні вимоги Митниці і з метою уникнення простою оформив ввезення товару за визначеним Митницею показником митної вартості товару за митною декларацією №UA205030/2021/030039 від 06.12.2021р.

Різниця митних платежів до Державного бюджету України за цим епізодом між первісно поданою платником вантажною митною декларацією і митною вартістю, обчисленою на виконання оскарженого рішення митниці, склала - 532.765,57грн.

09.12.2021р. заявник під час здійснення імпорту до України товару у межах укладеного з резидентом Германії Maxion Wheels Werke GmbH, DE, зовнішньоекономічного контракту №01/12/2018 від 01.12.2018р. в особі декларанта (ФОП ОСОБА_1 ) склав і подав до Митниці декларацію митної вартості №UA205030/2021/030195.

У цій декларації заявник в особі декларанта визначив митну вартість товару (частини та пристрої до моторних транспортних засобів. Колісні диски з листової сталі, не для промислового складання моторних транспортних засобів, без покришки для вантажних автомобілів та автобусів), торговельна марка: Maxion, виробник: Maxion Wheels Werke GmbH, країна виробництва: DE, умови поставки FCA, за першим методом (за ціною договору) на рівні 47630,40 Євро, розрахованої за курсом 30,7277 грн. за 1 дол. США. Сума митних платежів в декларації розрахована за ставкою 5% - 75.860,34 грн., за ставкою 20% - 303.441,36 грн.

До декларації були додані: рахунок-проформа №906671105 від 04.10.2021 року; рахунок-проформа №906671106 від 04.10.2021 року; рахунок-фактура (інвойс) №90671883 від 30.11.2021 року; автотранспортна накладна CMR від 30.11.2021року №б/н; декларація про походження №90671883 від 30.11.2021 року; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів №UA205030/2021/030152 від 08.12.2021 року; картка відмови № UA205030/2021/003387 від 08.12.2021 року; платіжний документ №110 від 06.10.2021 року; вартість перевезення Довідка ТВ №101 від 30.11.2021 року; додаткова угода до контракту від 29.11.2019 року; контракт №01/12/2018 від 01.12.2018 року; договір про надання послуг брокера №3 від 03.05.2017 року; договір про перевезення №28/09-1 від 28.09.2017 року; інформація про інші види контролю №7938013 від 07.12.2021 року; декларація складена експортером №90671883 від 30.11.2021 року; заява 2912 від 26.11.2021 року; технічна документація від 02.12.2021 року; сертифікат дистриб`ютора від 01.01.2020 року; технічна документація від 03.12.2021 року; декларація країни відправлення №21DE12Е4 від 30.11.2021 року.

Під час вивчення цих документів Митницею було встановлено, що документи, подані на підтвердження митної вартості товару, мають наступні розбіжності: у платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021 зазначено, що комісії за рахунок платника, про що в митного органу відсутня інформація; у платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021 зазначено суму 94.227,6 Євро, ще не відповідає сумі, зазначеній у інвойсі від 30.11.2021 №90671883 (47.630,4 Євро); на товарно-транспортній накладній №б/н від 30.11.2021 відсутній відбиток печатки перевізника; ціна товару зазначена у інвойсі №90671883 від 30.11.2021 не відповідає ціні товару зазначеній у рахунках-проформах №906671105 та №906671106 від 04.10.2021; у додатковій угоді до контракту №01/12/2018 зазначено, що поставка товару повинна бути здійснена протягом 15 днів після дати оплати, про що в митного органу відсутня інформація.

Тому адміністративним органом була застосована процедура консультацій з приводу рівня митної вартості товару шляхом направлення 09.12.2021р. Товариству в особі декларанта електронного запиту на підтвердження показника власно обчисленої митної вартості.

09.12.2021р. декларантом було подано заяву разом з додатковими документами та зазначено про відсутність інших додаткових документів.

Учасниками справи ці обставини визнані у порядку ч.1 ст.78 КАС України.

Як з`ясовано судом, причиною для початку процедури консультацій слугувало судження Митниці про те, що документи подані для підтвердження митної вартості товарів, не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та містять розбіжності, а також судження про автоматичне спрацювання згенерованих АСАУР ризиків можливого заниження митної вартості.

Митницею виявлено, що за іншою митною декларацією рівень митної вартості на подібний (аналогічний) товар становить 6,44 Євро за 1 кг (митна декларація від 04.09.2021 №UA/092558).

09.12.2021р. Митницею було прийнято оскаржене Рішення про коригування митної вартості товару №UА205030/2021/000242/2, яким унаслідок застосування резервного - другорядного методу визначення митної вартості товарів було визначено митну вартість товару на рівні 6,44 Євро за 1 кг., а загалом 138.575,92 Євро за 21.518,00кг.

У подальшому на виконання цього рішення про коригування митної вартості Митницею було прийнято рішення у формі Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205030/2021/003393 від 09.12.2021р.

Заявник виконав владні вимоги Митниці і з метою уникнення простою оформив ввезення товару за визначеним Митницею показником митної вартості товару за митною декларацією №UA205030/2021/030301 від 09.12.2021р.

Різниця митних платежів до Державного бюджету України за цим епізодом між первісно поданою платником вантажною митною декларацією і митною вартістю, обчисленою на виконання оскарженого рішення митниці, склала - 548.948,26грн.

Юридичною підставою для прийняття оскаржених рішень владний суб`єкт обрав положення ст.ст. 54-64 Митного кодексу України, а фактичною підставою слугувало судження суб`єкта владних повноважень про спрацювання модуля АСАУР, недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості та розбіжність в цих документах, а також розбіжності в ціновій інформації щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Не погодившись із відповідністю закону зазначених вище рішень про коригування митної вартості та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених судом обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що зміст та обсяг повноважень митниць на перевірку правильності визначення платниками податків митної вартості товару в операціях з імпорту до України, а також приводи, способи та порядок/механізм реалізації таких повноважень унормовані приписами Митного кодексу України.

Так, згідно з ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.53 названого кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 1 ст.54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У силу ч.3 ст.53 Митного кодексу України підставами для видання органом доходів і зборів письмової вимоги про подання платником додаткових документів є: 1) розбіжності у вже наданих документах, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; 2) наявність ознаки підробки поданих документів; 3) відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Окрім того, у силу ч.4 ст.53 названого кодексу обґрунтоване припущення Митниці про існування взаємозв`язку між продавцем і покупцем дозволяє додатково витребувати інформацію, зокрема, про вартість товару в звичайних умовах.

Таким чином, у порядку ч.1 ст.54 Митного кодексу України владним суб`єктом здійснюється контроль за правильністю самостійно обчисленого платником податків показника митної вартості товару, зокрема, у спосіб згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України та згідно з ч.4 ст.53 Митного кодексу України.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що відповідно до ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч.2 ст.57); кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57); застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч. 4 ст. 57); у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу (ч. 5 ст. 57); при цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57); методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 7 ст. 57); у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57).

Правила визначення митної вартості за ціною договору викладені законодавцем в ст.58 Митного кодексу України, згідно з ч.4 якої митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

При цьому, у силу п.п.5, 6, 7 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, 1) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 2) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 3) витрати на страхування цих товарів.

Згідно з ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги приписи ч.3 ст.54 Митного кодексу України, де указано, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.55 цього ж кодексу рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З положень наведених норм права випливає, що у порядку ч.1 ст.55 Митного кодексу України владний орган, Митниця - приймає власне рішення про визначення митної вартості товару і у силу ч.2 ст.2 КАС України дане рішення повинно бути обґрунтовано належними юридичними і фактичними мотивами, до яких не належить неправильність первісного визначення митної вартості товару платником (сумнів у правильності визначення платником податків митної вартості товару), адже ця подія є виключно приводом для ініціювання/початку процедури перевірки правильності обчислення платником митної вартості товару - предмету імпорту, а не єдиною і достатньою підставою для прийняття остаточного управлінського рішення з приводу визначення показника митної вартості товару - предмету імпорту.

За правилами ст.64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч.1 ст.64); Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч.2 ст.64).

Звідси слідує, що у процедурі контролю за дотриманням імпортером податкової дисципліни у митній справі Митницею виконуються два самостійних елементи контролю/етапи адміністрування (тобто вчиняються два окремих та самостійних, хоча і пов`язаних між собою черговістю, управлінських волевиявлення), а саме: 1) волевиявлення з приводу контролю за обчисленою приватною особою митною вартістю імпортованого товару (ст.ст.53 і 54 Митного кодексу України); 2) волевиявлення з приводу визначення показника митної вартості товару - предмету імпорту у спосіб прийняття власного рішення з приводу обчислення митної вартості імпортованого товару (ст.55 Митного кодексу України).

Тому, відсутність підстав для визнання правильним арифметичного показника митної вартості товару, самостійно розрахованої платником чи декларантом, не призводить із абсолютною неминучістю до виникнення безумовної і достатньої підстави для самостійного визначення Митницею такої митної вартості без урахування усіх юридично значимих факторів відносно умов поставки товару, а виключно на підставі числових значень показників митної вартості інших митних декларацій.

Між тим, до таких факторів законодавцем віднесені і параметри, згадані у положеннях ст.60 Митного кодексу України, де, зокрема, указано, що під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними (ч.2 ст.60); Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч.3 ст.60); Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (ч.4 ст.60); У разі якщо такого продажу не виявлено, використовується вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (ч.5 ст.60).

Суд відзначає, що ані тексти оскаржених рішень Митниці про коригування митної вартості товару, ані текст заперечень проти позову не містять бодай щонайменших відомостей про схожість умов поставки товарів за поданою заявником через декларанта митною декларацією - товару за митною декларацією від 04.09.2021 №UA/092558.

Проте, відсутність доведеного поза розумним сумнівом факту подібності товару та подібності умов імпорту не дозволяє використовувати рівні/однакові показники митної вартості товару до цілком окремих та самостійних господарських операцій.

Наведене підтверджується змістом Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (затверджені наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012р., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.06.2012р. за №883/21195; далі за текстом Правила №598), позаяк у графі 33 рішення про коригування митної вартості "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, текст оскаржених рішень про коригування митної вартості не містить жодних відомостей про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, про обсяги партій, про умови поставок, про зміст письмово відображених комерційних домовленостей між резидентом України та іноземним постачальником, про невідповідність цінових показників товару предмету - імпорту відомостям прайс-листів чи будь-яких аналогічних документів виробника товару тощо.

Застосування Митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни товару у межах інших поставок за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд у даному конкретному випадку вважає необґрунтованим, позаяк самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для формування вичерпного управлінського судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів, однаковість параметрів поставок.

Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів із документами про властивості та умови придбання раніше імпортованого товару.

Проте, у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, Митницею такого порівняння зроблено не було.

До суду документів, котрі б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, подано не було.

Між тим, у силу правового висновку Верховного Суду від 17.01.2022р. у справі №520/2000/19: 1) обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті; 2) декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 Митного кодексу України; 3) контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає контролюючому органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення митної вартості товару; 4) сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено; 5) повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх передбачених статтею 53 Митного кодексу України документів; 6) ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації (постанова Верховного Суду від 27.03.2020р. у справі №540/2605/18, постанова Верховного Суду від 06.05.2020р. у справі №140/1713/19); 7) у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу - рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як: за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, за резервним методом (постанова Верховного Суду у постанові від 05.02.2019р. у справі №816/1199/15-a).

Також, у силу правового висновку Верховного Суду від 13.01.2022р. у справі №520/11061/2020: 1) недоведення ознак подібності товарів та умов імпорту не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів, що узгоджується із висновками постанови Верховного Суду від 21.08.2018р. у справі №804/1755/17 та від 25.05.2021р. у справі №520/10386/2020; 2) резервний метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях і це обґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості; 3) до кола юридично значимих факторів належать як обчислення митної вартості окремої одиниці товару, так і обчислення митної вартості одного кілограма товару; 4) наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватись як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товару, та не є самостійною підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних у наданих декларантом документах, можна достовірно визначити митну вартість товару; 5) суб`єкт владних повноважень, як учасник процесу, безперечно, має право наводити відповідні аргументи й надавати наявні у його розпорядженні докази на їх спростування, і такі докази повинні отримати правову оцінку під час судового розгляду справи, однак ці аргументи повинні бути наведені у спірному рішенні та бути покладені в його основу суб`єктом владних повноважень, натомість - використання суб`єктом владних повноважень цих аргументів виключно у ході розгляду справи не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України.

А відтак, висновок митниці про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним за правилами ч.2 ст.77 КАС України через відсутність доказів відповідності оцінюваних товарів раніше імпортованим.

З твердженнями відповідача стосовно наявних розбіжностей у платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021р. суд не погоджується, оскільки позивачем було направлено до митного органу письмові пояснення (арк. справи 42, 117 том 1) під час митного оформлення товару, відповідно до яких митному органу роз`яснено: «У платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021 зазначено суму 94.227,6 Євро які сплачені згідно проформи-інвойсу №90667105 (арк. справи 81-82 том 1) та №90667106 від 04.10.2021 року (арк. справи 79-80 том 1), які виставляються постачальником продукції в якості документів, згідно з якими сплачується передплата та замовлення приймається постачальником до виробництва. Цим платіжним дорученням сплачено дві партії товару, які відвантажені постачальником згідно інвойс/пакувальний лист №90671793 від 29.11.2021 року (арк. справи 85-86 том 1) на суму 45.091,20 Євро та №90671794 від 29.11.2021 року (арк. справи 83-84 том 1) на суму 2.468,00 Євро. Ці два інвойс/пакувальний листа складають першу партію сплаченого товару, яка відноситься до передплати згідно проформи-інвойсу №90667105 від 04.10.2021 року та наразі подані до митного оформлення. Друга партія товару, яка відноситься до передплати згідно проформи-інвойсу №90667105 від 04.10.2021 року відвантажена постачальником згідно інвойс/пакувальний лист №90671883 від 30.11.2021 року на суму 47.630,40 Євро та наразі прямує до державного кордону України для митного оформлення. Невідповідність сплаченого та відвантаженого у двох партіях товару складає 962 Євро, це пов`язано з тим, що перед відвантаженням постачальник здійснив заміну одного артикулу на інший, так як не зміг своєчасно здійснити виробництво сплаченого ним товару. Тому за домовленістю між ним та постачальником ця сума буде сплачена нами наступного разу у вигляді переплати за наступну партію товару».

Стосовно посилання митного органу на те, що у платіжному дорученні в іноземній валюті №110 від 06.10.2021р. зазначено, що комісії за рахунок платника, про що в митного органу відсутня інформація, суд відзначає, що практика стягнення комісії саме з платника в банківській установі є сталою, та зазначене в жодному випадку не свідчить про допущення декларантом порушень митного законодавства України.

Стосовно твердження відповідача про ненадання до митного оформлення договору на перевезення товарів та заявки на перевезення товарів, суд зазначає, що заявником надано до митного оформлення відповідну довідку щодо вартості витрат на транспортування та інші документи, що підтверджують витрати на транспортування. Довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.05.2019р. у справі №804/16553/14, де указано: «Суд зазначає, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.»

Крім того, декларантом, на вимогу митного органу було додатково надано договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом та відповідну заявку на перевезення та товарно-транспортну накладну (арк. справи 97 том 1) в підтвердження витрат на перевезення.

Стосовно твердження відповідача про те, що на товарно-транспортній накладній №б/н від 30.11.2021р. (арк. справи 113 том 1) відсутній відбиток печатки перевізника, суд відзначає, що відомості зазначені в товарно-транспортній накладній №б/н від 30.11.2021р. цілком відповідають відомостям зазначеним в інших товаросупровідних документах, наданих позивачем в особі декларанта разом із супровідною заявою від 09.12.2021 р. (арк. справи 116 том 1), а саме: довідки щодо вартості витрат на транспортування (арк. справи 114 том 1) та інших документів, що підтверджують витрати на транспортування (арк. справи 36-41 том 1, 104-109 том 1, 114 том 1), зокрема, рахунку на відповідні послуги від 30.11.2021 р. (арк. справи 112 том 1).

У свою чергу, митним органом не зазначено, яким чином відсутність печатки на товарно-транспортній накладній впливає на митну вартість товару.

З огляду на викладене, вищезазначені посилання відповідача, як на підставу для коригування митної вартості товарів, є безпідставними.

Суд також відхиляє доводи відповідача, як на підставу для коригування митної вартості товарів, про те, що у додатковій угоді до контракту №01/12/2018 зазначено, що поставка товару повинна бути здійснена протягом 15 днів після дати оплати, про що в митного органу відсутня інформація, оскільки вказане в жодному випадку не свідчить про допущення декларантом порушень митного законодавства України.

Отже, вказані доводи відповідача не є належним обґрунтуванням коригування митної вартості товару.

Продовжуючи вирішення спору, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд відзначає, що зміст та характер обраних владним суб`єктом юридичних та фактичних мотивів прийняття оскарженого рішення про коригування митної вартості, а також обсяг наявних у розпорядженні на момент вчинення управлінського волевиявлення доказів, не дозволяє визнати це волевиявлення правильним та обґрунтованим, позаяк на вимогу суду Товариством подані документи, котрі підтверджуються істотну/суттєву відмінність в умовах поставки, зокрема, за обсягом партії товарів.

Водночас із цим, ч.7 ст.54 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт при виданні оскаржених рішень не дотримався вимог ч.2 ст.19 Конституції України та положень ч.2 ст.2 КАС України, позаяк обставини події з`ясував з неповно, діяння особи кваліфікував правильно, не оцінив усіх юридично значимих факторів.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував усі існуючі юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини.

Оскільки суб`єкт владних повноважень у порядку ч.2 ст.77 КАС України не довів подібності умов імпорту товарів за спірною митною декларацією з товарами та умовами поставки за використаною митним органом декларацією, за якими існує явна та очевидна неспівставність умов поставки, то правомірність вчиненого управлінського волевиявлення слід визнати недоведеною.

При цьому, оскільки оскаржені заявником картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підлягають скасуванню, оскільки були видані на виконання оскаржених рішень про коригування митної вартості товарів.

Вирішуючи питання з приводу розподілу судових витрат в частині видатків на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що правила згаданого розподілу унормовані, насамперед, приписами ст.ст.132-143 КАС України.

Так, згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Критерії співмірності, пропорційності, обгрунтованості, вимушеності, розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката сформульовані законодавцем у положеннях ч.5 ст.134 та ч.9 ст.139 КАС України.

Тому, з огляду на приписи ст.8 Конституції України, п.9 ч.3 ст.2, ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України, на зміст складових елементів верховенства права та на неприпустимість зловживання правами суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони (у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи); 5) пов`язаністю витрат з розглядом справи (тобто об"єктивною і неминучою вимушеністю); 6) обгрунтованістю розміру витрат та пропорційністю розміру витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін (у тому числі чи міг результат вирішення справи вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес); 7) поведінкою сторони під час розгляду справи; 8) причиною виникнення спору; 9) результатом розв`язання спору; 10) висловленою з даного приводу правовою позицією відповідача.

При цьому, з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України суд вважає за необхідне взяти до уваги, що у силу правового висновку додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022р. у справі №910/12876/19: 1) Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно); 2) При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Також у силу правових висновків постанови Верховного Суду від 22.06.2022р. у справі №380/3142/20: 1) в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором; 2) розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо; 3) Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат; 4) у силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою; 5) Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг; 6) при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Окрім того, за правовими висновками постанови Верховного Суду від 10.06.2021 року по справі №820/479/18 (адміністративне провадження №К/9901/365/19): 1) документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, але суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо; 2) Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим; 3) При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін; 4) Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року по справі 810/3806/18, по справі №1740/2428/18 від 24 березня 2020 року, по справі №320/3271/19 від 07 травня 2020 року.

Звідси слідує, що у силу п.9 ч.3 ст.2 та ч.5 ст.242 КАС України досягнення між учасниками суспільних відносин згоди з приводу будь-якого (у тому числі і фіксованого) розміру гонорару адвоката за представництво інтересів у суді або досягнення домовленості з приводу обчислення розміру гонорару за іншими складовими не призводить до безумовного правового наслідку у вигляді обтяження відповідача обов`язком відшкодування повної суми цього гонорару поза межами критеріїв ч.4 ст.134, ч.5 ст.134, ч.6 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України.

Таке тлумачення змісту наведених норм права повністю корелюється із правовими висновками постанови Великої палати Верховного Суду від 16.11.2022р. у справі №922/1964/21.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога надавалася заявнику адвокатом Борбунюк О.О. на підставі договору №58 від 14.12.2021р., укладеного з адвокатом Адвокатського бюро «Борбунюк», додаткової угоди №1 від 15.12.2021р. та ордеру №1018617 від 30.12.2021 р.

У наданій до суду додатковій угоді №1 від 15.12.2021р. обумовлена вартість послуг адвоката за кожну послугу окремо в розмірі - 13.500,00 грн., з розрахунку двох послуг зі складання та подання до суду відповідної позовної заяви, додаткових документів по суті спору та з процесуальних питань, представництва клієнта в судових засіданнях.

Оплата наданих послуг підтверджується платіжним дорученням №6774 від 10.12.2021р. на суму 27.000,00 грн., сплачених відповідно до рахунку №67 від 15.12.2021р., та випискою банківського рахунку Адвокатського бюро.

Вирішуючи питання співмірності заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зважає, що даний спір не може бути віднесений до кола складних як за обсягом доказів, так і за природою суджень суб`єкта владних повноважень, котрі були покладені в основу оскарженого рішення; причина виникнення спору, предмет спору, обсяг предмету доказування об`єктивно не вимагали вжиття значних зусиль для з`ясування справжніх обставин фактичної дійсності, вивчення змісту належних норм права, спростування мотивів субєкта владних повноважень.

Справа слухалась в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачем на вимогу суду були надані усі витребувані докази, котрі входять до предмету доказування.

Відтак, суд доходить до переконання про те, що обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт на 27.000,00грн. є лише частково неспівмірним з обставинами даного конкретного спору.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 10.000,00 грн.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати повністю рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 06.12.2021 року №UА205030/2021/000240/2.

Визнати протиправним і скасувати повністю рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 09.12.2021 року №UА205030/2021/000242/2.

Визнати протиправним і скасувати видану Волинською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205030/2021/003382 від 06.12.2021 року.

Визнати протиправним і скасувати видану Волинською митницею картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205030/2021/003393 від 09.12.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (місцезнаходження - 44350, Волинська обл., Любомльський р-н, село Римачі(з), вул.Призалізнична, будинок 13; ідентифікаційний код - 43958385) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОКШИНСЕРВІС» (місцезнаходження - 61080, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 201-Б; ідентифікаційний код 40068292) 8.234 (вісім тисяч двісті тридцять чотири) грн. 22 коп. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (місцезнаходження - 44350, Волинська обл., Любомльський р-н, село Римачі(з), вул.Призалізнична, будинок 13; ідентифікаційний код - 43958385) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОСТОКШИНСЕРВІС» (місцезнаходження - 61080, місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 201-Б; ідентифікаційний код 40068292) 10.000 (десять тисяч) грн. 00 коп. у якості компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Роз`яснити, що рішення у повному обсязі виготовлено у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України - 26.01.2023р.; підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко