Справа № 340/3359/22
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2023 року м. Дніпросправа № 340/3359/22

головуючий суддя І інстанції Черниш О.А.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.08.2022 року в адміністративній справі №340/3359/22 за позовом ОСОБА_1 до Фортечного відділу Державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фортечного відділу Державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення виконавчого збору від 28.08.2018 року у виконавчому провадженні № 24488755;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Фортечного відділу Державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Зубік В.В. від 24.05.2022 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № б/н від 28.08.2018 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.08.2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 28.08.2018 року була прийнята державним виконавцем без належних на те підстав, адже в межах виконавчого провадження не було стягнуто всю суму боргу за виконавчим документом (стягнуто лише 23599.00 грн.).

Відзив від відповідачів на адресу суду не надходив.

Також, Фортечним відділом Державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням державного виконавця Сумської О.Т. на лікарняному.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо відсутності підстав для його задоволення, оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, тобто без виклику сторін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, у провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувала цивільна справа №2-2548/10 за позовом ВАТ комерційний банк "Надра" в особі Кіровоградського регіонального управління до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ВАТ комерційний банк "Надра" в особі Кіровоградського регіонального управління, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору.

У цій справі Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення від 11.08.2010 року, яким, зокрема стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ "Надра" в особі Кіровоградського регіонального управління кредитну заборгованість за кредитним договором №2/1/2008/840-КУ912 від 09.01.2008 року в сумі 175 962,12 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 11.08.2010 року складає 1388341,13 грн., а саме: основний борг - 149882,3 доларів США (1182571,35 грн.), заборгованість по відсоткам - 23823,12 доларів США (187964,42 грн.), пеня за неповернення кредиту - 2256,7 доларів США (17 805,36 грн.).

На виконання рішення суду у цій частині Кіровський районний суд м. Кіровограда 21.10.2010 року видав стягувачу ВАТ КБ "Надра" виконавчий лист №2-2548/10 щодо боржника ОСОБА_1 (а.с. 52).

Вказаний виконавчий лист був пред`явлений стягувачем у лютому 2011 року для примусового виконання до Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 51).

Постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 14.02.2011 року відкрито виконавче провадження №24488755 з виконання цього виконавчого листа про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ВАТ КБ "Надра" боргу в розмірі 1388341,13 грн. Боржнику ОСОБА_1 встановлено строк для добровільного виконання рішення до 21.02.2011 року та зазначено, що при невиконанні рішення у наданий строк буде розпочате його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій (а.с. 53).

Згодом державний виконавець прийняв постанову від 21.04.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 54).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.12.2011 року у справі №2-2548/10 розстрочено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.08.2010 року з виплатою солідарно щомісячно на користь ВАТ КБ "Надра" в особі Кіровоградського регіонального управління по 1200 доларів США (відповідно до курсу НБУ на день здійснення операції) до повного погашення заборгованості, встановленої цим рішенням (а.с. 131 132).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.06.2014 року дію розстрочки, встановленої зазначеною ухвалою, припинено (а.с. 133).

У зв`язку з реформуванням системи органів примусового виконання та органів державної виконавчої служби, зміною підпорядкування та найменування відділів державної виконавчої служби правонаступником Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ став Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

У березні 2018 року за постановою начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області від 01.03.2018 року, постановою державного виконавця від 03.03.2018 року виконавче провадження №24488755 було передано з Фортечного ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області (а.с. 58).

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області 19.03.2018 року прийняла виконавче провадження №24488755 до виконання (а.с. 61).

Цим державним виконавцем вживалися заходи щодо виявлення рахунків боржника, виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, щодо арешту майна та коштів боржника, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 71 72, 134 137).

Також головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області винесла у виконавчому провадженні №24488755 постанову від 28.08.2018 року про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 138834,11 грн. (а.с. 63 - 64).

У квітні 2019 року за постановою начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області від 11.04.2019 року, постановою державного виконавця від 17.04.2019 року виконавче провадження №24488755 передано з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області до Фортечного ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області (а.с. 44, 91-92).

Державний виконавець Фортечного ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області 02.05.2019 року прийняв виконавче провадження №24488755 до виконання (а.с. 95).

З огляду на структурні зміни в системі юстиції, запроваджені постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", Головне територіального управління юстиції у Кіровоградській області ліквідовано та утворено Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). У складі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) утворено Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

У зв`язку з цим у січні 2020 року виконавче провадження №24488755 було передано з Фортечного ВДВС міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області до Фортечного відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

У травні 2022 року до цього органу державної виконавчої служби надійшла заява нового кредитора ОСОБА_4 від 12.05.2022 року, у якій вона повідомила, що відмовляється від виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.08.2010 року у справі №2-2548/10 та просить закінчити виконавче провадження №24488755 на підставі пункту 1 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження» (а.с. 107 - 114).

Старший державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 23.05.2022 року виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий лист №2-2548/10 від 21.10.2010 року повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Пунктом 2 цієї постанови вирішено виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору (а.с. 118).

Тож постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області від 28.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору виділена з виконавчого провадження №24488755 та 23.05.2022 року передана для примусового виконання до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 122 - 125).

У матеріалах виконавчого провадження №24488755 залишено копію виконавчого листа №2-2548/10 від 21.10.2010 року, на якому зазначено залишок нестягненої суми виконавчого збору 127 060, 15 грн.

Постановою державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24.05.2022 року відкрито виконавче провадження №69081797 з примусового виконання постанови державного виконавця від 28.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у розмірі 138834,11 грн., залишок якого становить 127060, 15 грн. (а.с. 10, 126 - 128).

Не погоджуючись з постановами державних виконавців від 28.08.2018 року про стягнення виконавчого збору (ВП №24488755) та від 24.05.2022 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №69081797), позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірні постанови були прийняті у відповідності з приписами чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, на час відкриття у лютому 2011 року виконавчого провадження №24488755 діяв Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року (надалі Закон № 606-XIV).

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону №606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: 1) за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 27 Закону №606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Відповідно до ст. 28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

У разі виконання рішення, за яким закінчився строк для його самостійного виконання, але судом встановлено відстрочку чи розстрочку виконання рішення, виконавчий збір стягується в порядку, встановленому цим Законом, шляхом виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

З 05.10.2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року (надалі Закон №1404-VIII), а Закон №606-XIV втратив чинність.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який набрав чинності 28.08.2018 року) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У частині 5 статті 27 Закону №1404-VIII наведені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Крім того, згідно з частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Відповідно до частин 6, 7 статті 27 Закону №1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 02.04.2012 року за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (надалі - Інструкції №512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №2522/5 від 02.08.2018 року, яка була чинна на момент винесення постанови від 28.08.2018 року) передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

За виконавчим документом про стягнення аліментів у разі, якщо розмір заборгованості боржника перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, державний виконавець зобов`язаний нарахувати виконавчий збір із суми заборгованості зі сплати аліментів.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавчий збір нараховується із суми заборгованості, визначеної у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Надалі у разі прострочення боржником щомісячного аліментного платежу нарахування виконавчого збору здійснюється державним виконавцем щомісяця.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Виконання постанови про стягнення виконавчого збору здійснюється за рахунок стягнутих з боржника коштів за умови відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Відповідно до пункту 22 розділу ІІІ Інструкції №512/5 у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

При закінченні виконавчого провадження відкритого на підставі виконавчого документа, виданого у формі електронного документа, або повернення такого виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження паперову копію такого виконавчого документа.

Так само, аналіз статті 27 Закону №1404-VIII свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.11.2019 року у справі № 480/1558/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС У

За змістом частини 6 статті 28 Закону №606-XIV у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених, зокрема пунктом 1 частини 1 статті 47 Закону (виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після закінчення такого виконавчого провадження був зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Отже, як Законом №606-XIV, так і Законом №1404-VIII передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №24488755 було відкрито за нормами чинного на той час Закону № 606-XIV. У строк, установлений постановою державного виконавця від 14.02.2011 року про відкриття виконавчого провадження - до 21.02.2011 року, боржник ОСОБА_1 рішення суду про стягнення на користь стягувача ВАТ КБ "Надра" боргу в розмірі 1388341,13 грн. самостійно не виконав.

У зв`язку з ненаданням у встановлений строк боржником документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець розпочав примусове виконання цього рішення, як це було передбачено частиною 2 статті 25, частиною 1 статті 27 Закону №606-XIV.

З набранням чинності Законом №1404-VIII з 05.10.2016 року виконавчі дії у виконавчому провадженні №24488755 здійснювалися відповідно до цього Закону.

28.08.2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області, у провадженні якого на той час перебувало виконавче провадження №24488755, прийняла спірну постанову про стягнення виконавчого збору, якою з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 138834,11 грн. (10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню).

Що стосується посилань позивача на те, що виконавчий збір за своєю правовою природою є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення та розраховується виходячи з фактично стягнутої суми, колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до частини 2 статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній на час винесення спірної постанови), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Вказану норму Закону №1404-VIII викладено в такій редакції, відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який набрав чинності 28.08.2018 року.

Матеріали виконавчого провадження №24488755 свідчать, що державні виконавці вживали заходи щодо забезпечення виконання виконавчого документа, спрямовуючи у 2018 - 2022 роках кошти, стягнуті з рахунків боржника ОСОБА_1 та утримані з його пенсії, на задоволення вимог стягувача та на виконавчий збір (а.с. 8, 65 90, 96 - 105).

У травні 2022 року новий стягувач ОСОБА_4 подала заяву, яку державний виконавець розцінив як заяву про повернення виконавчого документа та на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII повернув виконавчий лист №2-2548/10 від 21.10.2010 року стягувачу, про що виніс постанову від 23.05.2022 року.

На момент завершення виконавчого провадження №24488755 (повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою) виконавчий збір, про стягнення якого з ОСОБА_1 у цьому виконавчому провадженні прийнята постанова від 28.08.2018 року, стягнуто частково у сумі 11773,96 грн., залишок нестягнутої суми виконавчого збору склав 127060,15 грн. При поверненні стягувачу виконавчого листа №2-2548/10 від 21.10.2010 року на ньому проставлено відповідну відмітку про розмір фактично стягнутого виконавчого збору.

З метою примусового стягнення з боржника до державного бюджету залишку виконавчого збору постанова державного виконавця від 28.08.2018 року про стягнення виконавчого збору була виділена із завершеного виконавчого провадження №24488755, зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження 23.05.2022 року, як новий виконавчий документ та звернута до примусового виконання в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII та Інструкцією №512/5.

Виведена в окреме виконавче провадження для подальшого виконання постанова державного виконавця від 28.08.2018 року про стягнення виконавчого збору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII є виконавчим документом та відповідає вимогам, зазначеним у статті 4 цього Закону. З огляду на відсутність підстав для повернення цього виконавчого документу, передбачених у частині 4 статті 4 Закону №1404-VIII, державний виконавець на підставі частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII правомірно 24.05.2022 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №69081797 за нею з метою примусового стягнення з боржника залишку виконавчого збору до державного бюджету.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірні постанови державних виконавців від 28.08.2018 року про стягнення виконавчого збору (ВП №24488755) та від 24.05.2022 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №69081797) прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Що стосується посилань позивача на те, що ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», яка була чинною на момент відкриття виконавчого провадження, зменшувала відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції яка була чинною на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, як на підставу необхідності застосування приписів ст. 58 Конституції України, то колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки положення ст. 58 Конституції України визначають можливість зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадку коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Натомість, виконавчий збір, за своєю правовою природою, не є видом стягнення, яке застосовується при притягненні особи до юридичної відповідальності, а є збором, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.08.2022 року в адміністративній справі №340/3359/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко