Справа № 1740/1900/18
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року

м. Київ

справа №1740/1900/18

адміністративне провадження № К/9901/15454/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (головуючий суддя Обрізко І.М., судді: Іщук Л.П., Онишкевич Т.В.) у справі №1740/1900/18 за позовом Приватного підприємства - фірми "Торгбуд-Сервіс" до Головного управління ДФС у Рівненській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство - фірма «Торгбуд-Сервіс» звернулося з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення комісії ГУ ДФС у Рівненській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 3 квітня 2018 року №627498/32785198 про відмову у реєстрації податкової накладної №173, складеної ПП «Торгбуд-Сервіс» 17 червня 2017 року та зобов`язання ГУ ДФС у Рівненській області зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 17 червня 2017 року №173.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2019 року позов задоволено.

До Восьмого апеляційного адміністративного суду від представника Приватного підприємства - фірми "Торгбуд-Сервіс" - Гуль Н.В. надійшла заява про вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Заяву мотивовано тим, що апелянт здійснив судові витрати пов`язані з розглядом справи (на правничу допомогу) в розмірі 2500,00 грн.

Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року заяву Приватного підприємства - фірми "Торгбуд-Сервіс" про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Рівненській області та Державної фіскальної служби України на користь Приватного підприємства - фірми "Торгбуд-Сервіс" солідарно витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджено понесені витрати на правничу допомогу, а також підтверджено час, витрачений адвокатом для надання послуг, та заявлена сума 2500,00 грн для відшкодування витрат на правничу допомогу є співмірною, а тому підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції Головне управління ДФС у Рівненській області звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що витрати на правничу допомогу не підтверджені належними доказами, оскільки позивачем не надано докази фактичного надання послуг, зокрема, акту наданих послуг, які повинні містити детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Верховний Суд ухвалою від 14 червня 2019 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Рівненській області.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надаючи правову оцінку висновкам Восьмого апеляційного адміністративного суду, пов`язаним з вирішенням питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 2 травня 2018 року між ПП - фірми "Торгбуд-Сервіс" та АО «Прищепа і партнери» укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого є зобов`язання АО надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених вказаним договором, в тому числі у процесі захисту прав та представництва інтересів клієнта при оскарженні рішень ДФС України та її територіальних органів.

На підтвердження обґрунтованості витрат на правничу допомогу позивачем до суду надано договір про надання правової допомоги від 2 травня 2018 року, ордер серії РН-645 №127 від 11 лютого 2019 року на ім`я адвоката Гуль Н.В., копію акта приймання-передачі наданих послуг №07/03-2 від 7 березня 2019 року, копію рахунку на оплату послуг №07/03-2 від 7 березня 2019 року, копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань по Адвокатському об`єднанню «Прищепа і партнери», копію додаткових угод №2 від 24 жовтня 2018 року до договору від 2 травня 2018 року, №3 від 28 грудня 2018 року до договору від 2 травня 2018 року, копію платіжного доручення від 7 березня 2019 року №11810, копію виписки по рахунку №0349 від 7 березня 2019 року.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, за фактом надання зазначених послуг правової допомоги між ПП - фірми "Торгбуд-Сервіс" та АО «Прищепа і партнери» складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг від 7 березня 2019 року на загальну суму 2500,00 грн.

На підставі вказаного акту приймання-передачі від 7 березня 2019 року, адвокатським об`єднанням «Прищепа і партнери» виставлено рахунок на оплату послуг №07/03-2, який оплачено з боку ПП - фірми "Торгбуд-Сервіс" платіжним дорученням №11810 від 7 березня 2019 року.

Отже, дійсність юридичного факту понесення витрат на професійну правничу допомогу з боку ПП - фірми "Торгбуд-Сервіс" підтверджено належними доказами.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що час, витрачений адвокатами для надання послуг, та заявлена сума 2500,00 грн для відшкодування витрат на правничу допомогу є співмірною, а тому дійшов до висновку про задоволення заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Посилання скаржника в касаційній скарзі про відсутність акту наданих послуг спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Суд також звертає увагу на те, що чинне законодавство покладає обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У касаційній скарзі податковий орган не наводить жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат.

При вирішенні заяви позивача апеляційним судом було перевірено співмірність розміру витрат на оплату послуг адвокатів із складністю справи та наданих адвокатами послуг, обсягом цих послуг, а також ціною позову, як цього вимагає частина п`ята статті 134 КАС України. Апеляційний суд навів мотиви, з яких він виходив при задоволенні заяви, й такі заявником касаційної скарги не спростовані.

Відтак, проаналізувавши доводи касаційної скарги, встановлені фактичні обставини, описані вище, зважаючи на їх зміст та юридичну природу, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні.

Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що надання належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вчиненням окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також часу, витраченого на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, є підставою для задоволення вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.

Суд, переглянувши додаткову постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення вимог касаційної скарги податкового органу, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області залишити без задоволення.

Додаткову постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва Т.А. Чумаченко