Справа № 640/6069/19
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6069/19 Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

УС Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт у своїй скарзі зазначає, що у ході проведення перевірки, встановлено факт не задекларування суми отриманого доходу у 2016 році та не сплату до бюджету військового збору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 30.11.2018 №17524 Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів від особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення, фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

За результатами такої перевірки контролюючим органом складено акт від 21 грудня 2018 року №4921/26-15-42-02/ НОМЕР_1 (далі по тексту - Акт перевірки), яким встановлено порушення, зокрема, пп. 1.2. та пп. 1.3. п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у результаті чого занижено і неперераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік в розмірі 2 743,94 грн.

Не погоджуючись з висновками Акту перевірки Позивачем подано до Головного управління ДФС у м. Києві заперечення від 16.01.2019 №б/н.

Головне управління ДФС у м. Києві листом від 25.01.2019 №7152/І/26-15-42-02-27 заперечення ОСОБА_1 залишено без задоволення, а висновки Акта перевірки - без змін.

На підставі Акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято, серед іншого, податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 3 429,93 грн (за податковим зобов`язанням - 2 743,94 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 685,99 грн).

Не погоджуючись з податковими повідомленням-рішенням ОСОБА_1 подав скаргу від 07.02.2019 №б/н до Державної фіскальної служби України (вх. №352/ДЗН від 07.02.2019).

Рішеннями Державної фіскальної служби України від 26.03.2019 №2276/І//99-99-11-05-01-25 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 30.01.2019 №, а скаргу ОСОБА_2 - без задоволення, що обумовило звернення позивача в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів враховує наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначення переліку податків та зборів, що справляються в Україні; порядку їх адміністрування; платників податків та зборів, їх права та обов`язки; компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства,- регулюються Податковим кодексом України.

Пунктом 15.1. Податкового кодексу України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 164.2.10 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді вартості успадкованого чи отриманого у дарунок майна у межах, що оподатковується згідно з цим розділом.

Згідно із приписами пункту 174.6 статті 174 Податкового кодексу України об`єкти дарування, зазначені в пункті 174.1 цієї статті, подаровані платнику податку іншою фізичною особою, оподатковуються згідно з правилами, встановленими цим розділом для оподаткування спадщини.

Доходи у вигляді дарунка, нараховані (виплачені, надані) платнику податку юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, оподатковуються на загальних підставах, передбачених цим розділом для оподаткування додаткового блага.

Ставки податку на доходи фізичних осіб, за якими оподатковуються об`єкти спадщини, передбачено пунктами 174.2 та 174.6 статі 174 Податкового кодексу України.

Підпунктом 174.2.2 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України передбачено, що вартість будь-якого об`єкта спадщини, що успадковується спадкоємцями, які не зазначені у підпунктах 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 Кодексу.

Відповідно до пункту167.2 статті 167 розділу IV Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування щодо доходу.

Згідно пункту 161 Підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктами 1.1 - 1.3. пункту 161 Підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу; об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Пунктом 174.3 статті 174 Податкового кодексу України визначено, що особами, відповідальними за сплату (перерахування) податку до бюджету, є спадкоємці, які отримали спадщину.

Дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права) у межах, що підлягає оподаткуванню, зазначаються в річній податковій декларації, крім спадкоємців-нерезидентів, які зобов`язані сплатити податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини або в сільських населених пунктах - до оформлення уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, та спадкоємців, які отримали у спадщину об`єкти, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на доходи фізичних осіб, а також іншими спадкоємцями - резидентами, які сплатили податок до нотаріального оформлення об`єктів спадщини.

Нотаріус за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса та/або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини щокварталу подають до контролюючого органу інформацію про видачу свідоцтв про право на спадщину в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку. У такому самому порядку нотаріуси подають інформацію про посвідчення договорів дарування (п.174.4 статті 174 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи встановлено, що підставою для висновку Акту перевірки про отримання позивачем доходу став поданий приватним нотаріусом Дурбієм А.В., на виконання вимог пункту 174.4 статті 174 ПК України, звіт у формі 1ДФ за ІІ квартал 2016 року, в якому відображено інформацію щодо отримання ОСОБА_1 доходу за ознакою доходу « 114» - дохід, отриманий платником податку у спадщину (подарований) від фізичної особи, що не є членом сім 'ї першого ступеня споріднення, у сумі - 182929,61 грн.

У пункті 2.7 Акту перевірки зазначається, що згідно даних ЦБД ДРФО ДФС України позивач мав взаємовідносини з фізичною особою, що не є членом першого ступеня споріднення та отримав оподатковуваний дохід у вигляді прийняття в дарунок грошових коштів, що підтверджується Договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дурбія А.В. за №473.

Однак, колегія суддів зауважує, що інформація, що надається у формі 1ДФ підтверджує дохід, який мав отримати громадянин за укладеним договором дарування. Підтвердження або спростування фактичного отримання або нетримання доходу внаслідок прийняття спадщини (дарування) не входить до компетенції нотаріуса. Інформація за формою 1ДФ подається нотаріусами у порядку статті 174.4 Податкового кодексу України виключно внаслідок посвідчення договору дарування (а не фактичного отримання громадянином доходу у вигляді майна або грошових коштів).

Відтак, судом першої інстанції правильно не взято до уваги доводи відповідача, що подана приватним нотаріусом до контролюючого органу інформація у формі 1ДФ підтверджує отримання позивачем доходу у розмірі 182 921,61 грн. за договором дарування №473 від 05 квітня 2016 року.

Щодо дійсності договору дарування та реальності отримання позивачем доходу, колегія судді звертає увагу , що згідно частини першої статті 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно зі статтею 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі, майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 722 Цивільного кодексу України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Зі змісту пункту 1 Договору №473 вбачається, що громадянка ОСОБА_3 - «Дарувальник» подарувала ОСОБА_4 - «Обдарованому», а Обдарований прийняв в дар від Дарувальника грошові кошти в сумі 7038,46 доларів США, що, виходячи з офіційного обмінного курсу (1 USD = 25,99 UAН), встановленого Національним Банком України на день укладення Договору, є еквівалентним 182 929,61 грн, які знаходяться на депозитному рахунку Дарувальника в ПАТ «КБ «Хрещатик», і є 1/13 частиною депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору банківського вкладу.

Згідно пункту 2 Договору від 05 квітня 2016 року, Дарувальник протягом 2-х днів з моменту підписання цього Договору зобов`язаний письмово повідомити Банк про дарування коштів у розмірі, встановленому пунктом 1 даного Договору, з зазначенням в повідомленні реквізитів Обдаровуваного, відомостей про суму подарованих коштів.

Судом першої інстанції встановлено,що позивач після укладення договору дарування не відкрив на свої ім`я депозитний (вкладний) рахунок в ПАТ «КБ «Хрещатик», оскільки Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» Національним банком України віднесено ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За таких обставин виконання умов Договору №473 від 05 квітня 2016 року та розміщення депозиту на рахунок, що мав бути відкритий у ПАТ «КБ «Хрещатик» на ім`я позивача стало неможливим з причин обмеження повноважень органів управління банку.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами 1,2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не набув права власності за Договором дарування від 05 квітня 2016 року, у зв`язку з тим, що кошти з рахунку громадянки ОСОБА_3 на рахунок позивача не були переведені, тому позивач фактично не міг володіти, користуватися та розпоряджатися об`єктом дарування в розумінні Цивільного кодексу України.

Крім того, на підтвердження факту не виконання Договору дарування від 05 квітня 2016 року, позивачем надана копія Договору від 29 серпня 2017 року про розірвання договору дарування від 05 квітня 2016 року.

Як вбачається зі змісту даного договору, підставою розірвання Договору дарування від 05 квітня 2017 року стала саме неможливість виконання умов договору Дарувальником і Обдаровуваним, у зв`язку з причинами, які не залежали від них, а саме знаходження ПАТ «КБ «Хрещатик» в процесі ліквідації.

Більше того, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2019 року у справі №755/18941/18 визнано недійсним (нікчемним) Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубрієм А.В., зареєстрований в реєстрі за №473, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 05 квітня 2016 року.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, доводи відповідача, що позивач протягом 2016 року отримав дохід в сумі 182 929,61 грн., матеріалами справи не підтверджені, у зв`язку із чим, у останнього не виникло обов`язку, сплачувати військовий збір, а тому оскаржуване рішення від 30 січня 2019 року № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Рибченко Наталії Миколаївни укладено Договір про надання правничої допомоги від 06 грудня 2018 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 89 від 06.12.2018 з відповідними додатками (додаток №1 від 06.12.2018, додаток №2 від 06.12.2018, додаток №5 від 05.02.1019, додаток №6 від 29.03.2019), акт виконаних робіт №2 від 04.04.2019, ордер серії КВ №423004 про надання правової допомоги, квитанцію від 05.04.2019 №0.0..1 про оплату послуг адвоката у розмірі 6000,00 грн.

Як убачається з наданої суду першої інстанції копії договору про надання правничої допомоги від 06.12.2018 № 89, укладеного між ОСОБА_1 (Клієнт) та Адвокатом Рибченко Наталією Миколаївною (Адвокат), Адвокат останній приймає на себе обов`язки представляти та захищати законні права та інтереси клієнта та бути представником (захисником) у будь-яких органах, установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, галузевої належності та форм власності, в тому державних податкових інспекціях, органах державної фіскальної служби, органах державної казначейської служби, структурних підрозділах Державної фіскальної служби України, Укрпошти та у всіх його відділеннях поштового зв`язку, Департаменті державної реєстрації, у будь яких органах судової влади будь якої інстанції, правоохоронних органах, для чого Адвокату надається право, зокрема: забезпечити юридичний супровід Клієнта під час проведення документальної позапланової перевірки, підготувати заперечення на акт перевірки, у випадку складання податкових повідомлень-рішень підготувати необхідні документи для проведення процедури адміністративного оскарження, підготувати до суду позов, вчиняти від імені Клієнта всі процесуальні дії, передбачені чинним законодавством України (підпункт 1.1 пункту 1 договору).

Клієнт приймає на себе обов`язки своєчасно і в повному обсязі оплатити Адвокату гонорар і компенсувати йому всі витрати, які він поніс, виконуючи свої обов`язки за цим цією угодою (пункт 2.1. пункту 2 договору).

Відповідно до пункту 5 додатку №2 від 06.12.2018 до договору №89 про надання правничої допомоги від 06.12.2018, клієнт зобов`язується оплатити виконавцю винагороду за надану правничу допомогу з юридичного супроводу клієнта під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 надання усних консультацій та роз`яснень законодавства з питань, що виникали під час перевірки, підготовку та виготовлення заперечень на акт від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осію та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період 01.01.2016 по 31.12.2016" у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до пункту 5 додатку №5 від 05.02.2019 до договору №89 про надання правничої допомоги від 06.12.2018, клієнт зобов`язується оплатити виконавцю винагороду за надану правничу допомогу з юридичного супроводу клієнта під час проведення процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 № Головного управління ДФС у м. Києві, складеного на акта від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осію та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період 01.01.2016 по 31.12.2016", складання скарги до Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 № Головного управління ДФС у м. Києві, надання усних консультацій та роз`яснення законодавства з питань, що виникають під час проведення процедури адміністративного оскарження у розмірі 1500,00 грн.

Відповідно до пункту 5 додатку №6 від 29.03.2019 до договору №89 про надання правничої допомоги від 06.12.2018, клієнт зобов`язується оплатити виконавцю винагороду за надану правничу допомогу з юридичного супроводу клієнта під час проведення процедури судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 № Головного управління ДФС у м. Києві, складеного на акта від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осію та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період 01.01.2016 по 31.12.2016», надання усних консультацій та роз`яснення законодавства з питань, що виникають під час проведення процедури судового оскарження, складання адміністративного оскарження, складання адміністративного позову до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.01.2019 № у розмірі 3000,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт №2 від 04.04.2019 до договору №89 про надання правничої допомоги від 06.12.2018, адвокатом в межах виконання умов договору про надання правничої допомоги № 89 від 06.12.2018 з відповідними додатками (додаток №1 від 06.12.2018, додаток №2 від 06.12.2018, додаток №5 від 05.02.2019, додаток №6 від 29.03.2019, Адвокатом надано наступні послуги:

- забезпечення юридичного супроводу клієнта під час проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді вартості успадкованого майна від фізичної особи, що не є членом сім`ї першого ступеня споріднення за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 надання усних консультацій та роз`яснень законодавства з питань, що виникали під час перевірки, підготовку та виготовлення заперечень на акт від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осію та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період 01.01.2016 по 31.12.2016" - 1500,00 грн;

- забезпечення юридичного супроводу клієнта під час проведення процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 № Головного управління ДФС у м. Києві, складеного на акта від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осію та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період 01.01.2016 по 31.12.2016", складання скарги до Державної фіскальної служби України про скасування податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 № Головного управління ДФС у м. Києві, надання усних консультацій та роз`яснення законодавства з питань, що виникають під час проведення процедури адміністративного оскарження - 1500,00 грн;

- забезпечення юридичного супроводу клієнта під час судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 30.01.2019 № Головного управління ДФС у м. Києві, складеного на акта від 21.12.2018 №4921/26-15-42-02/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осію та військового збору до бюджету з отриманого доходу у вигляді прийняття в дарунок коштів платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період 01.01.2016 по 31.12.2016», надання усних консультацій та роз`яснення законодавства з питань, що виникають під час проведення процедури судового оскарження, складання адміністративного оскарження, складання адміністративного позову до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 30.01.2019 № - 3000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що понесені позивачем судові витрати на загальну суму 6 000,00 грн, з урахуванням наданих доказів є доведеними, співмірними з обсягом наданих адвокатами послуг у даній справі та повністю відповідають вимогам приписів статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права (Рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 № 23-рп/2009 «У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що витрати позивача у відповідності до наданих доказів та матеріалів справи є підтвердженими та підлягають стягненню у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у даній справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 25.01.2023р.)