Справа № 580/5202/22
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5202/22 Суддя першої інстанції: Кульчицький С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

за участю секретаря - Ворони Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 жовтня 2022 року ВП № 60136346 про арешт коштів боржника.

Надалі позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив прийняти його відмову від позову та закрити провадження в адміністративній справі, а також вирішити питання про стягнення на його користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн 00 коп.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову та закрито провадження в адміністративній справі. Однак у задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови в розподілі судових витрат та стягненні з позивача судового збору і прийняти в цій частині нову ухвалу, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на сплату судового збору в розмірі 992 грн 40 коп та на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Скаржник просить врахувати, що після подання позову та відкриття провадження у справі відповідач скасував оскаржувану постанову про накладення арешту на майно, тобто самостійно усунув предмет спору. Позивач наголошує на тому, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат належить керуватися ст. 141 КАС України, в той час як суд першої інстанції застосував ст. 140 КАС України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись ч. 3 ст. 268 КАС України, вирішила розглядати справу за відсутності представників сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року - скасувати в частині та прийняти нову постанову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України, та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Судом встановлено та сторонами справи не заперечується, що постановою державного виконавця Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25 жовтня 2022 року ВП № 60136346 про арешт коштів боржника було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 01 листопада 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування зазначеної постанови.

Постановою старшого державного виконавця Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 листопада 2022 року ВП № 60136346 про скасування процесуального документа було скасовано постанову від 25 жовтня 2022 року ВП № 60136346 про арешт коштів боржника.

З огляду на вказану обставину ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову та про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн 00 коп.

Приймаючи рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, суд першої інстанції зазначив, що з положень ст. 140 КАС України слідує, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Враховуючи те, що про подання позивачем позовної заяви до суду відповідач дізнався 09 листопада 2022 року, тобто після винесення постанови про скасування процесуального документа від 07 листопада 2022 року, якою фактично припинено порушення права позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що судові витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн 00 грн згідно положень ст. 140 КАС України стягненню не підлягають.

Також суд першої інстанції зазначив, що ухвалою від 07 листопада 2022 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення в адміністративній справі. До початку розгляду справи по суті позивач доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 992 грн 40 коп не подав. Враховуючи те, що позивач подав заяву про відмову від позову та цю відмову прийнято судом, а доказів сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду не надав, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення з нього судового збору у розмірі 992 грн 40 коп.

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, адже вони не узгоджуються з вимогами процесуального права.

Вирішуючи питання про те, яку норму права належало застосувати під час вирішення заяви ОСОБА_1 щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів враховує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року закрито провадження у справі за його адміністративним позовом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України, згідно з якою суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

У свою чергу підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про відмову від позову стало те, що відповідач усунув порушення його прав, скасувавши постанову від 25 жовтня 2022 року ВП № 60136346 про арешт коштів боржника шляхом прийняття постанови від 07 листопада 2022 року ВП № 60136346 про скасування процесуального документа.

Положеннями ст. 142 КАС України, якій кореспондують норми ч.ч. 3, 4 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Згідно зі ст. 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 07 вересня 2021 року у справі № 380/3138/20, системний аналіз зазначених норм свідчить про те, що ч. 1 ст. 142 КАС України стосується повернення судового збору позивачу з відповідного бюджету у зв`язку із відмовою позивача від позову. Ця норма не пов`язана зі ст.ст. 139, 140 КАС України, оскільки не регулює питання стягнення з однієї сторони на користь іншої судового збору в порядку розподілу судових витрат.

Питання повернення судового збору та розподілу судових витрат мають різну правову природу, не є пов`язаними, а підстави та порядок їх застосування регулюються по-різному. Зокрема, ч. 1 ст. 142 КАС України може бути застосована у тому випадку, коли має місце відмова позивача від позову, що не пов`язана із задоволенням його вимог відповідачем після подання позовної заяви, оскільки у такому випадку розподіл судових витрат згідно зі ст. 140 КАС України не здійснюється.

Разом з тим, якщо позивач відмовився від позову внаслідок його задоволення відповідачем після подання позовної заяви, то цілком обґрунтованим є покладення на відповідача обов`язку відшкодувати понесені позивачем витрати як міра відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку.

За правилами ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказану норму права та правову позицію Верховного Суду щодо розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі з підстав самостійного задоволення відповідачем позовних вимог позивача, колегія суддів виходить з того, що ОСОБА_1 має право на стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених ним під час розгляду справи в суді витрат.

Як раніше зазначалося, суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали виходив з того, що постанова від 07 листопада 2022 року ВП № 60136346 про скасування процесуального документа, якою фактично задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , була винесена старшим державним виконавцем ще до отримання ним відомостей про відкриття провадження у справі. На думку суду першої інстанції, зазначена обставина є перешкодою для застосування ст. 140 КАС України.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, адже вирішальним для застосування цієї норми права є те, що після подання ОСОБА_1 01 листопада 2022 року позовної заяви, відповідач самостійно 07 листопада 2022 року скасував постанову від 25 жовтня 2022 року ВП № 60136346, яка була предметом такого позову і відмова позивача від позовних вимог обумовлена саме тим, що предмет спору відсутній внаслідок того, що відповідач самостійно скасував постанову про арешт коштів боржника.

Натомість причини, з яких старший державний виконавець прийняв постанову від 07 листопада 2022 року, якою скасував постанову від 25 жовтня 2022 року у виконавчому провадженні № 60136346 (внаслідок отримання ухвали про відкриття провадження у справі чи внаслідок самостійного виявлення помилки), не є суттєвими для правильного застосування ст. 140 КАС України.

ОСОБА_1 просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Звенигородського відділу ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До закінчення судових дебатів ОСОБА_1 подав заяву про стягнення судових витрат, до якого долучив докази, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу.

Особливості підтвердження та розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу визначені у ст. 134 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Одночасно ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 користувалося послугами адвоката Шепіль О.В.

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору про надання правової (правничої) допомоги № 31/10 від 31 жовтня 2022 року, акту про надані послуги від 14 листопада 2022 року, квитанції від 14 листопада 2022 року № 117028940.

Згідно з актом про надані послуги від 14 листопада 2022 року зміст виконаної адвокатом роботи полягав у підготовці позовної заяви, заяви про відстрочення сплати судового збору, заяви про відмову від позову та стягнення судових витрат. Затрачений адвокатом час на виконання такої роботи становить 10 год 25 хв.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання правової (правничої) допомоги № 31/10 від 31 жовтня 2022 року та п. 3 акту про надані послуги від 14 листопада 2022 року загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 10000 грн 00 коп.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 липня 2021 року у справі № 420/7028/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Водночас, проаналізувавши положення ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, Верховний Суд прийшов до висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Верховний Суд зауважив, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 6 ст. 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Це означає, що відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 139 КАС України.

Колегія суддів враховує, що заява про долучення доказів, які підтверджують витрати на професійну правничу допомогу, не була направлена відповідачу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим колегія суддів враховує, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги.

Звенигородський відділ ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є користувачем підсистеми «Електронний суд» та не був позбавлений можливості ознайомитись із заявою ОСОБА_1 про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Водночас відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, в якому викласти зокрема й заперечення проти розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України наявність клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, є обов`язковою передумовою для оцінки заявленої позивачем суми відшкодування на відповідність вимогам ч. 5 ст. 134 КАС України. Такий висновок відповідає практиці застосування ст. 134 КАС України Верховним Судом, що викладена, зокрема й у постанові від 30 серпня 2022 року у справі № 640/1037/21.

Водночас, фактично заперечення відповідача проти співмірності витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп.

Як вже зазначалося, ухвалою суду від 07 листопада 2022 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення в адміністративній справі, а ухвалою суду від 15 листопада 2022 року - стягнуто з позивача судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп на користь Державного бюджету України.

Враховуючи, що позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, колегія суддів приходить до висновку, що судові витрати на сплату судового збору в розмірі 992 грн 40 коп на користь Державного бюджету України підлягають стягненню саме з відповідача.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 15 листопада 2022 року та є підставою для її скасування в частині вирішення питання щодо судових витрат і постановлення нового судового рішення з цього питання.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без додержання норм процесуального права, а саме - ст. 140 КАС України. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити, ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року - скасувати в частині та прийняти нову постанову у відповідній частині.

Згідно з ч. 4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 139, 140, 242, 238, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та в частині стягнення з ОСОБА_1 до Державного бюджету України судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп - скасувати.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати на сплату судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

В іншій частині ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест