Справа № 620/4015/22
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4015/22 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення і розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, у якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення 15 сесії 8 скликання Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області ''Про звільнення керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Кравця Р.В.'' від 29.04.2022 №8-15/VIII та розпорядження Сновської міської ради ''Про звільнення та здійснення виплат ОСОБА_1 '' від 09.05.2022 №96-к;

- зобов`язати відповідача поновити його на посаді керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Сновської міської ради з 10 травня 2022 року;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.05.2022 по день ухвалення рішення судом у справі.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нове рішення , яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивача звільнено із займаної посади цілком правомірно та обґрунтовано, оскільки встановлено систематичне неналежне виконання посадових обов`язків.

Крім того, апелянтом зазначається, що після звільнення позивача із займаної посади додатково підтверджено не належне виконання позивачем посадових обов`язків, зокрема щодо ведення документації.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Сновської міськради від 27.01.2017 №3-2/VIIІ затверджено ОСОБА_1 на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету ради, взято до уваги обставини присвоєння йому 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування (а.с. 24). Відповідно до розпорядження Сновської міськради від 01.02.2017 №43-к позивачу з 01.02.2017 належало приступити до виконання обов`язків керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Сновської міськради.

Рішенням Сновської міськради від 10.12.2020 №16-1/VIII затверджено ОСОБА_1 на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Сновської міськради VIII скликання.

Відповідно до статей 43, 83, 147 КЗпП України, статей 7, 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», статей 26, 51, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», враховуючи розпорядження міського голови від 25.10.2021 №353-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії та надбавки за жовтень 2021 року ОСОБА_1 », за рекомендацією постійної комісії міської ради з питань законності, освіти, культури, охорони здоров`я, соціального захисту населення, молоді, спорту, депутатської діяльності та етики, рішенням Сновської міськради від 29.04.2022 №8-15/VIII позивача звільнено із займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідно до розпорядження Сновської міськради від 09.05.2022, враховуючи листи непрацездатності, ОСОБА_1 з 09.05.2022 припинено простій у роботі та встановлено звичайний режим роботи; взято до уваги факт звільнення ОСОБА_1 з 09.05.2022 з посади керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету міської ради; проведено із позивачем розрахунок при звільненні.

Вважаючи рішення відповідача про звільнення із займаної посади протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За визначенням наведеним у ч.1 ст.2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі Закон N 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади-жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста-самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

За змістом частини першої статті 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР система місцевого самоврядування, з-поміж інших, включає виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Частинами першою, другою статті 12 Закону № 280/97-ВР визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

За приписами частин першої, третьої статті 51 Закону № 280/97-ВР виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб. Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Згідно з п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону N 280/97-ВР сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування визначено Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 7 червня 2001 року №2493-ІІІ (далі Закон № 2493-ІІІ).

Частиною першою статті 3 Закону № 2493-ІІІ унормовано, що посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

У частині першій статті 2 Закону Закон № 2493-ІІІ міститься визначення, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону № 2493-ІІІ на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно ст.20 Закону № 2493-ІІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" цим та іншими законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Сновської міськради від 27.01.2017 №3-2/VIIІ затверджено ОСОБА_1 на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету ради, взято до уваги обставини присвоєння йому 9 рангу посадової особи місцевого самоврядування (а.с. 24). Відповідно до розпорядження Сновської міськради від 01.02.2017 №43-к позивачу з 01.02.2017 належало приступити до виконання обов`язків керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Сновської міськради.

Рішенням Сновської міськради від 10.12.2020 №16-1/VIII затверджено ОСОБА_1 на посаду керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Сновської міськради VIII скликання.

Питання припинення повноважень посадових осіб врегульовано зальними норми законодавства, тобто Кодексом законів про працю, та спеціальним законодавством Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Так, положеннями ст. 40 та ст. 41 КЗпП України визначено загальні підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

За приписами абз. 1-5 ст. 20 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування припиняється також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Отже, загальні підстави для припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені Кодексом законів про працю України, в той час як положення Закону № 2493-III визначають спеціальні підстави.

Положеннями ст. 40 та ст. 41 КЗпП України встановлено загальні підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Рішенням 15 сесії 8 скликання Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області ''Про звільнення керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Кравця Р.В.'' від 29.04.2022 №8-15/VIII та розпорядженням Сновської міської ради ''Про звільнення та здійснення виплат ОСОБА_1 '' від 09.05.2022 №96-к позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із встановленням систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Так приписами п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку (постанова Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №112/6576/17).

Згідно із статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 150 КЗпП України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Тобто, застосувати пункт 3 статті 40 КЗпП України можливо для звільнення працівника, який неодноразово, без поважних причин, допускав навмисне невиконання (чи неналежне виконання) покладених на нього трудових функцій та до якого вже були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно та/або невиконання службових обов`язків, визначальною ознакою, є вчинення такого (невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків) систематично.

Під систематичним невиконанням трудових обов`язків слід розуміти неодноразове здійснення працівником таких вчинків.

Разом з тим, із наданих відповідачем документів не встановлено систематичність порушення позивачем трудового договору, розпорядку або неодноразове застосування до нього дисциплінарних стягнень.

Відповідно до змісту спірного розпорядження від 29.04.2022 №8-15/VIII позивача звільнено із займаної посади, враховуючи розпорядження міського голови від 25.10.2021 №353-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії та надбавки за жовтень 2021 року ОСОБА_1 ».

Разом з тим, наявність лише одного дисциплінарного стягнення не може свідчити про систематичне невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

При цьому, долучені відповідачем службові записки не підтверджують обґрунтованість звільнення ОСОБА_1 із займаної посади відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки вони не містять резолюцій та на їх підставі до позивача не було застосовано жодних дисциплінарних стягнень.

Більш того, як вірно встановлено судом першої інстанції, що доповідна записка ОСОБА_2 взагалі не пройшла реєстрацію в Сновській міськраді та містить всі ознаки оригіналу (а.с. 85-88).

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення від 29.04.2022 №8-15/VIII та витягу з протоколу засідання постійної комісії від 28.04.2022 № 3 вбачається, що в них відсутні відомості про врахування ступеня тяжкості вчиненого позивачем проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких було вчинено проступок, і попередню роботу працівника, врахування яких відповідно до вимог статті 149 КЗпП України є обов`язковим при притягненні особи до дисциплінарної відповідальності та обранні виду стягнення.

Також варто зауважити, що для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідне існування сукупності наступних умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають із правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні та громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.03.2020 по справі №215/2049/16-ц.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта в частині підтвердження неналежного виконання позивачем посадових обов`язків актом проведення архівної звірки документації постійного зберігання керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету Сновської міської ради від 15.07.2022, оскільки такий складено майже через три місяці після звільнення позивача із займаної посади.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування спірних рішення та розпорядження, якими позивача звільнено із займаної посади.

Враховуючи, що судом першої інстанції зроблено вірні висновки щодо протиправності спірних рішень та звільнення позивача із займаної посади, судом першої інстанції також зроблено вірний висновок, що належним способом захисту порушених прав позивача є поновлення такого на посаді, з якої позивача було звільнено.

З огляду на викладені обставини доводи апеляційної скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача щодо звільнення позивача із займаної посади та наявності підстав для поновлення останнього.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року (справа №11-134ас18) вказала, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладене, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Верховний Суд у постановах від 14 березня 2018 року у справі №822/1832/16, від 24 жовтня 2018 року у справі №820/5932/16, від 19 червня 2019 року у справі №2-а-1648/00(2-а/215/15/16), від 01 серпня 2019 року у справі № 820/1446/17, від 24 жовтня 2019 року у справі №826/26589/15 вказує, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд повинен навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, кількість днів вимушеного прогулу складає 62 робочих дні, у період з 09.05.2022 по 03.08.2022 включно.

Згідно довідки Сновської міськради від 21.07.2022 №03-35/1106, середньоденна заробітна плата позивача становить 710,23 грн. Сума середньомісячної заробітної плати становить 11 161,03 грн. (а.с. 151).

Таким чином, оскільки період вимушеного прогулу позивача складає 62 робочих дні, тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, який має бути стягнутий з відповідача, становить 44 034,26 грн (62*710,23).

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача апелянтом не оспорюється.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області про визнання протиправним та скасування рішення і розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 25.01.2023)