Справа № 620/9508/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9508/21 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача у не виплаті позивачу компенсації в сумі 22491,12 грн за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, яка надає соціальні послуги без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі по догляду за бабусею ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з компенсації як особі, яка надає соціальні послуги по догляду за бабусею ОСОБА_2 в сумі 22491,12 грн за період з 01.01.2020 по 31.12.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу компенсацію як особі, яка надає соціальні послуги по догляду за бабусею ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, оскільки нею було дотримано порядку звернення за такою, у встановлений законодавством строк.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що відповідачем протиправно не виплачено позивачу компенсацію як особі, яка надає соціальні послуги по догляду за бабусею ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач здійснює догляд на непрофесійній основі за бабусею ОСОБА_2 інвалідом 1 групи (А), яка потребує постійної сторонньої допомоги.

Як особа, яка надає соціальні послуги без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі за догляд за бабусею, позивачу виплачується компенсація, яка передбачена ч. 7ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», на основі її звернення 01.07.2018 (зареєстроване 03.07.2018) до Департаменту з заявою щодо призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів від 23.09.2020 №859, затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Керуючись зазначеним Порядком, 20.11.2020 позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою (а.с.27).

У відповідь на звернення позивача, останній надані роз`яснення листами від 22.12.2020, від 15.02.2021 та від 02.03.2021, що слідує з листа відповідача №01-10/237-11 (а.с.51), надісланого на Вимогу позивача про виплату заборгованості з компенсації, за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі у сумі 22491,12 грн (а.с.43-45).

Крім того, листом від 17.06.2021 №08-07/4707 (а.с.62) позивачу повідомлено, що відповідно до поданої нею заяви компенсація фізичних особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі була призначена на період з 01.12.2020 по 30.11.2021 включно, а за листопадам 2020 року компенсація отримана позивачем по Постанові №588, в тому числі з 01.12.2020 по 31.12.2020 1910,42 грн, на період з 01.01.2021 по 30.11.2021 включно 2072,42 грн щомісячно.

Вважаючи, що відповідачем порушено її права, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що пункт 4 Постанови №859, на який посилається позивач, не передбачає здійснення перерахунку раніше призначених виплат, а визначає лише порядок призначення компенсації особам, які не мали можливості отримувати вищезгадані компенсації з січня 2020 року у зв`язку із змінами в законодавстві.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Закон України «Про соціальні послуги» (далі - Закон №2671) визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

У відповідності до пункту 17 статті 1 Закону №2671 соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають.

Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини 6 статті 13 Закону №2671 фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю І групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною 7 статті 13 Закону №2671 фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Серед основних принципів надання соціальних послуг, передбачених статтею 3 Закону №2671, зокрема, є принцип добровільності вибору отримання чи відмови від надання соціальних послуг.

Аналіз зазначених приписів законодавства свідчить про те, що виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, мають компенсаційний (заохочувальний характер) і не відносяться до соціальних гарантій.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (далі - Порядок №558) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Згідно з пунктом 2 Порядку №558 компенсація призначається, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у таких розмірах:

15 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги особам з інвалідністю І групи;

10 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування, особам з інвалідністю ІІ групи та дітям з інвалідністю;

7 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги особам з інвалідністю III групи та хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебувала на обліку в Департаменті, як отримувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з липня 2018 року по листопад 2020 року включно.

На виконання Закону №2671 постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (далі - Постанова №859) затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з пунктом 2 Постанови №859 фізичним особам, які надають соціальні послуги, щомісячні компенсаційні виплати, призначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (втратила чинність), проводяться до дати призначення таким фізичним особам іншої виплати на догляд, установленої законодавством, або до 31.12.2022.

При цьому, пунктом 4 Постанови №859 визначено, що вона набирає чинності з дня опублікування і застосовується з 01.01.2020 для осіб, які протягом 60 календарних днів із дня її опублікування звернуться за призначенням компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Постанова набрала чинності з 25.09.2020, крім підпункту 2 пункту 7 Порядку (щодо подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, документів в електронній формі), який набирає чинності з 01.01.2021.

Позивач наполягає на застосуванні пункту 4 Постанови №859, оскільки 20.11.2020 вона звернулась з заявою про призначення їй компенсації як особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Однак, як зазначалось вище пунктом 2 Постанови №859 передбачено, виплата компенсації допомоги проводяться до дати призначення таким фізичним особам іншої виплати на догляд.

Позивачем не заперечується, що у період з січня 2020 року по листопад 2020 року вона вже отримувала компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558.

Як вбачається з довідки Департаменту від 19.04.2021 №1613, позивач отримувала компенсацію за надання соціальних послуг особам з інв. 1 гр. у наступних розмірах: з січня по червень 2020 року по 315,30 грн за місяць; з липня по листопад 2020 року по 329,55 грн за місяць; у грудні 2020 року 2031,26 грн (після призначення компенсації у відповідності до Постанови №859).

Тобто, з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно позивач перебуває на обліку в Департаменті, як отримувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Суд першої інстанції вірно вказав, що Закон України «Про соціальні послуги» був прийнятий 17.01.2019, а введення в дію відбулось 01.01.2020.

Однак реалізувати на практиці цей закон було можливо лише після того, як був прийнятий «Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі», затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише 23.09.2020 №859.

Таким чином фізичні особи у яких з`явилось право на отримання компенсації за надання соціальних послуг з січня 2020 року (після введення в дію Закон України «Про соціальні послуги») не мали можливості отримати таку компенсацію до прийняття Постанови №859 від 23.09.2020.

При цьому тим особам, яким компенсація була призначена до введення в дію 01.01.2020 Закону України «Про соціальні послуги» виплата компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги не припинялась, в тому числі і позивачу.

За таких обставин, пункт 4 Постанови №859, на який посилається позивач, не передбачає здійснення перерахунку раніше призначених виплат, а визначає лише порядок призначення компенсації особам, які не мали можливості отримувати вищезгадані компенсації з січня 2020 року у зв`язку із змінами в законодавстві.

Таким чином, після звернення позивача 20.11.2020 до Департаменту із заявою про призначення їй компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, їй було припинено виплату компенсації у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558, яка втратила чинність, та призначено компенсацію з першого числа наступного місяця у відповідності до постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.

Колегія суддів вказує, що фізичні особи, які надають відповідні соціальні послуги, не мають права на одночасне отримання двох компенсацій, встановлених постановами Кабінету Міністрів України за №558 та №859, при цьому виплата за новою постановою (№859) може бути проведена лише у випадку припинення виплати за постановою, яка втратила чинність (№559).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких