Справа № 160/18387/22
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

23 січня 2023 року Справа 160/18387/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання відповідача Департаменту патрульної поліції про залишення позовної заяви без розгляду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 15.11.2022 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати на її користь грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 31.12.2017 р. (включно) та індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017 р. (включно);

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та сплатити на її користь невиплачене грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 07.11.2015 р. по 31.12.2017 р. (включно);

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та сплатити на її користь заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 р. по 31.10.2017 р. (включно).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року було відкрито провадження по даній справі №160/18387/22 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До суду від відповідача надійшло клопотання про залишення даної позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що позивачем при пред`явленні позову до суду було пропущений строк, оскільки спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк.

Позивач стосовно заявленого клопотання будь-яких пояснень на адресусуду не надіслала.

Розглянувши вищевказане клопотання та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

За змістом ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Матеріалами справи підтверджено, що за характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами даний спір є публічно-правовим, предметом розгляду якого стало ненарахування та невиплата позивачу грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент порушення прав позивача), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Питання щодо строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів, неодноразово розглядалося в порядку касаційного провадження Верховним Судом.

Так, згідно з висновком Верховного Суду України, що міститься в постанові від 26.10.2016 у справі №6-1395цс16, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У подальшому, з посиланням на цю постанову Верховний Суд України прийняв постанову від 06.12.2017 у справі №6-331цс17, в якій предметом дослідження судом стало неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 233 КЗпП України в частині строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

При прийнятті рішення у справі суд послався на положення статті 2 Закону України Про оплату праці, яка визначає структуру заробітної плати, а саме:

- основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

На підставі аналізу зазначеної норми Верховний Суд України дійшов висновку, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, а тому позивач не обмежений у строках по зверненню до суду.

Аналогічна правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №61-992св17 та від 04.05.2018 у справі №808/858/16.

При вирішенні даного клопотання, суд враховує, що 19 липня 2022 року відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 р. №2352-ІХ, набрали чинності зміни до частини 2 статті 233 КЗпП України, відповідно до яких вказана стаття КЗпП України зазначених вище положень не містить.

В той же час, звертає увагу, що згідно з статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001 та від 13 березня 2012 року №6-рп/2012.

З огляду на вищевикладене, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає з підстав заявлених в ньому.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання відповідача - Департаменту патрульної поліції про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Відповідно до ст.256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Кучма