Справа № 420/18967/22
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області, за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним рішення Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області () щодо відмови у реєстрації заяви про визнання особи без громадянства у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заяви визнання особою без громадянства;

зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області () прийняти у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заяву щодо визнання особою без громадянства та видати довідку про звернення її за визнанням особою без громадянства;

стягнути з бюджету за рахунок асигнувань відповідача суму понесених Позивачем судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на початку грудня 2022 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про визнання її особою без громадянства разом із запитом представника Позивачки адвоката Очкур К.І.. В запиті адвокат детально пояснила чому позивачка не може отримати довідку про належність/неналежність до громадянства РФ, додавши відповідь з посольства РФ в Республіці Молдова та роз`яснивши, що позивачка не може виїхати в Молдову оскільки не має документів. Однак відповідач надав відмову у прийнятті пакету документів та також заявив, що позивачка має вирушити в Молдову. Відсутність у позивачки можливості перетнути кордон знову не взята до уваги. Єдиною можливістю для легалізації перебування в Україні є визнання позивачки особою без громадянства згідно діючого законодавства України. У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 30.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію України, Законом України «Про звернення громадян», Законом №3773-VI та Постановою №317, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія; своєчасно, тобто протягом розумного строку, а тому протиправності в діях відповідача не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата видачі 03.08.1998 вбачається, що ОСОБА_1 народилась в с. Зінов`єво, Кольчугінського району Володимирівської області, Російська Федерація. Батьками позивача зазначено: батько ОСОБА_2 , національність «росіянин», мати ОСОБА_3 , національність «росіянка».

Як зазначено у позовній заяві: «Невдовзі після народження ОСОБА_1 її батьки перевезли її в Україну, де оселилися в Донецькій області у місті Красний Лиман. ОСОБА_1 навчалась у Краснолиманській загальноосвітній школі-інтернаті № 34 Донецької області. Родина позивачки багатодітна. Спосіб життя, який вели батьки призвів до того, що вони самі не мали документів, що посвідчують особу, та не виконали своїх батьківських обов`язків та не оформили паспорти, а ні позивачці, а ні її братам та сестрам. Держава цю ситуацію з порушенням прав неповнолітньої не проконтролювала та «не побачила». Після закінчення інтернату батьки позивачки так і не оформили документів, що посвідчують особу.»

Факт навчання ОСОБА_1 підтверджується копією свідоцтва про закінчення спеціалізованої загальної школи.

Для отримання довідки про підтвердження або спростування факту належності до російського громадянства ОСОБА_1 відправила запит до посольства РФ в Республіці Молдова, оскільки в РФ доставити запит неможливо, а в Україні посольства та консульства РФ не діють. Відповіді на запит позивачка не отримала.

Адвокат Позивачки Очкур К.І. надіслала електронний лист до Посольства РФ у Республіці Молдова із запитом щодо надання інформаційної довідки ОСОБА_4 про належність або неналежність її до громадянства РФ. На що, адвокату направлена відповідь електронною поштою, що для отримання будь-яких довідок у із посольства РФ в Республіці Молдова, ОСОБА_5 має з`явитись в м. Кишинів до посольства особисто. Факт що позивачка не може перетнути кордон бо взагалі немає документів до уваги не прийнято.

На початку грудня 2022 року позивачка знову звернулася до відповідача із заявою про визнання її особою без громадянства разом із запитом представника позивачки адвоката Очкур К.І.. В запиті адвокат пояснила чому позивачка не може отримати довідку про належність/неналежність до громадянства РФ, додавши вищезазначену відповідь з посольства РФ в Республіці Молдова та роз`яснивши, що позивачка не може виїхати в Молдову оскільки не має документів.

Відповідач надав відмову у прийнятті пакету документів та також заявив, що позивачка має вирушити в Молдову. Відсутність у позивачки можливості перетнути кордон знову не взята до уваги.

Вказану відмову позивачка вважає протиправною та за захистом своїх прав звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України "Про громадянство України" №2235-III від 18.01.2001 р. (далі - Закон №2235-III).

Так, відповідно до положень ст.2, п.2 ст.6, ч.ч.1,5,8 ст.8, ч.6 ст.9 Закону №2235-III, законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах:

1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

2) запобігання виникненню випадків без громадянства;

3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

4) визнання права громадянина України на зміну громадянства;

5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя;

6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

В розумінні статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-VI від 22.09.2011 р. (далі - Закон №3773-VI), особою без громадянства є особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Частиною 22 статті 4 Закону №3773-VІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Положеннями частини 1 статті 6-1 Закону №3773-VI передбачено, що заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.

Разом із заявою подається документ, що посвідчує особу, або документ, що надає право на в`їзд або виїзд з держави, виданий іноземною державою (за наявності), документ, що засвідчує факт неперебування у громадянстві іншої держави (за наявності), або інший документ, що підтверджує інформацію, викладену в заяві. У разі відсутності в особи, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, вищезазначених документів за її письмовою згодою проводиться опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, має право на співбесіду з уповноваженими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Особа, яка подає заяву про визнання особою без громадянства, зобов`язана співпрацювати з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, з`являтися на співбесіди, надавати докази для визнання її особою без громадянства.

Згідно із ч. 2 ст. 6-1 Закону №3773-VI, під час розгляду заяви про визнання особою без громадянства центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, вживає необхідних заходів для збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.

Протягом строку розгляду заяви про визнання особою без громадянства особа вважається такою, яка тимчасово перебуває на території України на законних підставах. Для підтвердження цього особі видається довідка встановленого зразка про звернення за визнанням особою без громадянства.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про наявність умов для визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Залежно від результатів розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Якщо під час процедури визнання особою без громадянства з`ясуються обставини, що можуть свідчити про належність особи до громадянства України відповідно до Закону України "Про громадянство України", розгляд заяви про визнання особою без громадянства зупиняється до завершення перевірки належності до громадянства України. Залежно від результатів такої перевірки розгляд заяви про визнання особою без громадянства поновлюється або припиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2021 р. №317 затверджено Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства (далі - Порядок №317), який визначає процедуру визнання особою без громадянства, яка проводиться ДМС з метою встановлення факту неналежності особи, яка звернулася із заявою про визнання особою без громадянства, до громадянства будь-якої держави в силу дії її закону.

Відповідно до п.2 Порядку №317 право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Пунктом 4 Порядку №317 заява про визнання особою без громадянства та додані до неї документи подаються заявником або його законним представником особисто територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС за місцем проживання особи.

Відповідно до п.13 Порядку №317 у разі виявлення під час приймання документів факту належності заявника до громадянства України або до громадянства іншої держави або виявлення факту, що особа визнана особою без громадянства іншою державою та має документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що посвідчує особу без громадянства, та не подає офіційні документи, які свідчать про припинення таких статусів, а також у разі відмови особи, яка не має документів, визначених пунктом 20 цього Порядку, від надання письмової згоди на проведення опитування родичів, сусідів або інших осіб (не менше трьох), які можуть підтвердити факти, викладені в заяві про визнання особою без громадянства, або у разі відмови особи від надання своїх біометричних даних, параметрів територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС інформує заявника або його законного представника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника або його законного представника відмова надається у письмовій формі.

Судом встановлено, що на початку грудня 2022 року позивачка знову звернулася до відповідача із заявою про визнання її особою без громадянства разом із запитом представника позивачки адвоката Очкур К.І.. В запиті адвокат пояснила чому позивачка не може отримати довідку про належність/неналежність до громадянства РФ, додавши вищезазначену відповідь з посольства РФ в Республіці Молдова та роз`яснивши, що позивачка не може виїхати в Молдову оскільки не має документів.

Суд приймає до уваги доводи позивача, що отримати довідку про належність неналежність до громадянства РФ в період дії воєнного стану для позивачки неможливо, тому що ці обставини від неї не залежать, вони є форс-мажорними. Оскільки в неї відсутні паспортні документи будь-якої із країн, перетнути кордон до Молдови, і потрапити в найближче діюче посольство РФ, неможливо. На письмовий запит позивачки, щодо отримання відповідної довідки відповідь не надана.

Тому надати відповідачу документ, що підтверджує належність/неналежність до громадянства РФ позивачка не може оскільки:

в Україні не працюють консульства вказаних держав. Прямого, законного і безпечного сполучення з РФ Україна також не має. Для тих, хто перебуває в Україні, проблема виникає вже на етапі подання документів до посольства РФ - їх неможливо подати дистанційно з території України;

ризик бути затриманим/заарештованим при перетині кордону без наявності будь яких паспортних документів та наявності тільки свідоцтва про народження, яке видане країною агресором багато років тому.

Суд наголошує, що згідно пункту 2 стаття 6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції). у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, протягом шести місяців з дня подання заяви про визнання особою без громадянства на підставі всієї наявної інформації і документів приймає рішення про визнання особою без громадянства або про відмову у визнанні особою без громадянства. Строк розгляду такої заяви може бути подовжений уповноваженою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, мігрантів, до 12 місяців

Постанова Кабінету Міністрів України № 317, яка затверджує «Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства» (далі - Порядок), набула чинності 16 квітня 2021 року. Відтепер люди. недокументовані через відсутність громадянства, мають можливість звернутися до територіальних підрозділів та територіальних органів ДМС із заявою про визнання особою без громадянства.

Закон захищає вразливу недокументовану людину від вимог, які виконати неможливо:

1.Звернутися про визнання особою без громадянства може особа, незалежно від наявності законних підстав для проживання в Україні:

2.Тягар доведення того, що особа не перебуває в громадянстві жодної з країн, покладений на ДМС, а не на людину (зібрати необхідні підтвердження людині, яка не має документу, що посвідчує її особу, майже неможливо):

3. За необхідності заявнику Надаватиметься перекладач, здійснюватиметься переклад його документів:

4.Людина, заява якої щодо визнання особою без громадянства розглядатиметься підрозділом ДМС. або яка оскаржуватиме відмову у визнанні особою без громадянства, зможе в цей час працювати офіційно, однак за умови дозволу центру зайнятості:

5. Під час процедури заявник має право на співбесіду з працівником ДМС. Відповідач зобов`язаний прийняти заву про визнання особою без громадянства від Позивачки. розглянути її і надати додаткові запити у разі недостатності документів або даних для надання відповідного статусу.

Відповідно до Порядку, особа може звернутися за місцем проживання до територіального підрозділу ДМС або до територіального органу ДМС. У день прийняття заяви ДМС видає заявнику довідку про звернення за визнанням особою без громадянства, яка є чинною протягом 6 місяців із моменту подання заяви й підтверджує, що особа тимчасово перебуває на території України на законних підставах.

Конституція України визначає, що права і свободи людини та їхні гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження й забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Також чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У 2013 році Україна приєдналася до Конвенції ООН 1954 року про статус осіб без громадянства. Конвенції ООН 1961 року про скорочення без громадянства та прийняла закон «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у якому закріпила міжнародне визначення особою без громадянства. Документи зобов`язують держав-підписантів забезпечувати визначені громадянські. економічні, майнові, соціальні та інші права осіб без громадянства на своїй територій, а також вимагають дотримуватися певних вимог для зменшення їх кількості на своїй території.

З огляду на викладене суд зазначає, що позивач використала всі можливі засоби для отримання довідку про належність/неналежність до громадянства РФ використала.

В свою чергу, контролюючим органом не виконано покладеного на нього обов`язку щодо збору інформації з місця народження такої особи, країн або місць її попереднього постійного та довгострокового проживання, а також з країни, громадянство якої мають члени її сім`ї.

Та протиправно відмовлено у реєстрації заяви про визнання особи без громадянства ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суд не приймає доводи відповідача, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата видачі ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається що ОСОБА_1 народилась в с. Зінов`єво, Кольчугінського району Володимирівської області, Російська Федерація. Батьками позивача зазначено: ОСОБА_2 , національність «росіянин», мати ОСОБА_3 , національність «росіянка».

При реєстрації народження дитини зазначається національність її батьків відповідно до національності, яка зазначена у документах, що посвідчують особу батьків.

Відповідно до ст.12 Федерального закону Російської Федерації «Про громадянство Російської Федерації» від 31.05.2002 № 62-Ф3 дитина набуває громадянство Російської Федерації по народження дитини: народженню, Якщо на момент народження дитини:

а) обидва її батьки або один із її батьків має громадянство Російської Федерації (незалежно від місця народження дитини).

Отже, ОСОБА_1 автоматично набула громадянство Російської Федерації за фактом її народження від двох громадян РФ. Окрім цього, позивач могла набути громадянства РФ за фактом її народження на території Російської Федерації.

В свою чергу, контролюючим органом достеменно не встановлено та документально не підтверджено чи ОСОБА_1 дійсно є громадянкою Російської Федерації.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наведених вище підстав.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДМС України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним дії Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області () щодо відмови у реєстрації заяви про визнання особи без громадянства у ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014,) прийняти у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заяву щодо визнання особою без громадянства та видати довідку про звернення її за визнанням особою без громадянства.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області (вул.Преображенська,44, м.Одеса, 65014,) сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко