Справа № 280/1536/22
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 січня 2023 року Справа № 280/1536/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до 1. Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б)

2. Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку за Списком №1;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку за Списком №1 з 06.07.2021, часу звернення з заявою про призначення пенсії, згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Пре загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки мав необхідний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Водночас, відповідач відмовив у призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного пільгового стажу. Позивач вважає такі дії протиправними, із посиланням на норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі №280/1536/22; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві послався на те, що відповідно до наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 28 років 2 місяці 9 днів; пільговий стаж відсутній. При цьому, до пільгового стажу не враховані дані довідок від 03.06.2018 №05-3383 та від 09.10.2018 №13/8/2.3-1208, оскільки ці довідки надані установами, яка знаходяться на території, що тимчасово не контролюється українською владою. Також, не надано витяг з Єдиного державного реєстру з відомостями, діючі чи ліквідовані організації, які видали довідки. Враховуючи наведене вважає відмову у призначенні пенсії позивачу правомірною та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 01.12.2022 витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області докази у справі, а саме засвідчені належним чином копії трудових книжок ОСОБА_1 від 18.08.1982 серії НОМЕР_1 та від 21.03.2014 серії АХ №307179.

08.12.2022 витребувані документи надійшли до суду.

Ухвалою суду від 16.12.2022 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 2).

29.12.2022 від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами з території, яка не підконтрольна українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Разом із тим, позивачем на підтвердження періодів роботи надано довідки, видані підприємствами, що знаходяться на непідконтрольній території, отже такі довідки не можуть бути враховані при призначенні пенсії. З урахуванням викладеного вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 11.06.2021, в якій просив призначити пенсію за віком на пільгових умовах. Заяву, за принципом екстериторіальності, розподілено для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.06.2021 №94 у призначенні пенсії відмовлено з підстав відсутності у позивача пільгового стажу роботи. В обґрунтування рішення зазначено, що для підтвердження пільгових періодів роботи позивачем надано довідки: від 03.06.2018 №05-3383, видану Донецькою Народною Республікою ГП «Шахта Комсомолець Донбас» та від 09.10.2018 №13/8/2.3-1208, видану «Управлінням ремонтно-будівельних та природоохоронних робіт», які знаходяться на непідконтрольній Україні території і не можуть бути враховані при призначенні пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відділу обслуговування громадян №10) від 06.07.2021 №0800-0213-8/45618 позивача поінформовано про прийняття вищевказаного рішення.

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи спір по суті, суд керується наступними мотивами.

Підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі Порядок №383), визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Так, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки, надані підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умов праці, а також зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Судом досліджено трудову книжку позивача (від 18.08.1982 серії НОМЕР_1 ) та встановлено, що в ній, серед іншого, міститься такі записи:

04.10.1999 переведений гірником підземним третього розряду з повним робочим днем під землею (ВАТ «Шахта «Комсомолець Донбасу»);

01.11.2000 переведений учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею; направлений на курси з відривом від виробництва;

18.01.2001 переведений прохідником підземним третього розряду з повним робочим днем під землею;

15.01.2010 звільнений за власним бажанням;

04.02.2010 прийнятий підземним прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем під землею (ТОВ «ОП «Шахтоуправління ім. В.І. Чапаєва);

22.04.2011 звільнений за власним бажанням;

04.05.2011 прийнятий підземним прохідником 5 р. з повним робочим днем в шахті (СП ВАТ «Донбасшахтобуд» Шахтарське шахтобудівельне управління);

24.05.2011 звільнений за власним бажанням;

27.05.2011 прийнятий прохідником 5 р. з повним робочим днем (ВП «Шахта «Шахтарська-Глибока» ДП «Шахтарськантрацит»);

01.12.2012 звільнений за власним бажанням;

21.02.2013 прийнятий прохідником під землею 4 розряду з повним робочим днем у шахті (ПАТ «Донбасшахтобуд» Макіївське шахтобудівельне управління);

31.08.2013 звільнений;

19.09.2013 прийнятий прохідником підземним 5 розрядуз повним робочим днем на підземних роботах в шахті (ПАТ «Ексіменерго»);

29.11.2013 звільнений;.

Також, у трудовій книжці позивача (від 21.03.2014 серії НОМЕР_2 ) містяться наступні записи:

21.03.2014 прийнятий проходчиком підземним 5 розряду з повним робочим днем під землею (ВП «Шахтоуправління 17 партз`їзду»);

08.10.2015 звільнений.

Професії гірник та прохідник входять до Списків №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, від 16.01.2003 № 36 (р. І).

Суд зауважує, що право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 підтверджується безпосередньо записами у його трудових книжках, при цьому у рішенні від 18.06.2021 №94 орган Пенсійного фонду не посилається на невідповідність записів у трудових книжках ОСОБА_1 законодавчим вимогам, та не зазначає, у чому саме така невідповідність полягає, а лише вказує, що надані позивачем довідки видані на непідконтрольній Україні території. Суд наголошує, що за умови наявності трудової книжки та відповідних записів у ній надання уточнюючої довідки взагалі не є обов`язковим.

Крім того, суд звертає увагу, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у неї права на пенсійне забезпечення. Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2019 у справі № 423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі № 242/1484/17, від 26.03.2020 у справі №264/2643/17.

Також слід зазначити, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

При цьому суд зазначає, що визнання в даному конкретному випадку, для захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, спірних довідок, виданих на тимчасово окупованій території, жодним чином не легітимізує окупаційну владу.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17.

Отже, враховуючи, що зайнятість ОСОБА_1 повний робочий день на роботі, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, у періодах з 04.10.1999 по 31.10.2000, з 18.01.2001 по 15.01.2010, з 04.02.2010 по 22.04.2011, з 04.05.2011 по 24.05.2011, з 27.05.2011 по 01.12.2012, з 21.02.2013 по 31.08.2013, з 19.09.2013 по 29.11.2013, з 21.03.2014 по 31.05.2014 підтверджується як записами у його трудових книжках, так і довідками підприємств, суд доходить висновку про те, що відповідачем 2 протиправно не враховано даний період до пільгового стажу позивача.

Керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, для належного захисту прав позивача у спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 18.06.2021 №94 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати позивачу періоди роботи з 04.10.1999 по 31.10.2000, з 18.01.2001 по 15.01.2010, з 04.02.2010 по 22.04.2011, з 04.05.2011 по 24.05.2011, з 27.05.2011 по 01.12.2012, з 21.02.2013 по 31.08.2013, з 19.09.2013 по 29.11.2013, з 21.03.2014 по 31.05.2014 до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

При цьому, стосовно періоду роботи позивача з 01.06.2014 по 08.10.2015 слід зазначити, що статтею 24 Закону №1058-IV встановлено, зокрема, наступне: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як вбачається з розрахунку страхового стажу позивача, період роботи з 01.06.2014 по 08.10.2015 не зарахований до його страхового стажу.

Зважаючи на зміст поняття «страховий стаж», враховуючи відсутність у справі відомостей про сплату за позивача страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період, суд на момент прийняття рішення у справі не вбачає підстав для зобов`язання відповідача 2 зарахувати період з 01.06.2014 по 08.10.2015 до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України Запорізькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку за Списком №1, оскільки відповідач 1 рішення від 18.06.2021 №94 не приймав та дій щодо відмови у призначенні пенсії позивачу не вчиняв, а лише повідомив про прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку за Списком №1 з 06.07.2021, часу звернення з заявою про призначення пенсії, згідно пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Пре загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досяг віку 50 років; мав страховий стаж понад 25 років, що підтверджується розрахунком стажу, а також, з урахуванням висновків суду, стаж за Списком №1 більше 10 років.

Вказані обставини в сукупності свідчать про наявність у ОСОБА_1 права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.

При цьому, суд звертає увагу на наступне.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області та за результатом її розгляду прийнято рішення від 18.06.2021 №94. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.

В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані ГУ ПФУ в Полтавській області, проте обов`язок виплати пенсії, у випадку її призначення залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За таких обставин, виплата пенсії повинна проводитись ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання від ГУ ПФУ в Полтавській області рішення про призначення пенсії та матеріалів пенсійної справи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За приписами частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, суд виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з дня звернення за пенсією 11.06.2021.

При цьому, суд зазначає, що рішенням від 18.06.2021 №94 підтверджується дата звернення позивача із заявою про призначення пенсії 11.06.2021, а не 06.07.2021, як зазначено в позові. Отже, суд розцінює наведене як описку у прохальній частині позовної заяви.

Також, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 виплатити позивачу призначену з 11.06.2021 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, а саме Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії від 18.06.2021 №94.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66; ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) періоди роботи з 04.10.1999 по 31.10.2000, з 18.01.2001 по 15.01.2010, з 04.02.2010 по 22.04.2011, з 04.05.2011 по 24.05.2011, з 27.05.2011 по 01.12.2012, з 21.02.2013 по 31.08.2013, з 19.09.2013 по 29.11.2013, з 21.03.2014 по 31.05.2014 до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з дня звернення за пенсією 11.06.2021.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) призначену з 11.06.2021 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7. Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66; ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 26.01.2023.

Суддя Ю.П. Бойченко