Справа № 160/18340/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року Справа № 160/18340/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. в частині, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
08.11.2022р. (згідно відомостей ОСОБА_2 ) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022р. №1000/нагп щодо не виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 грн. за червень 2022р. та у розмірі 100000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за червень місяць військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 грн. за червень 2022р. та у розмірі 100000 грн. за червень 2022р. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період та був зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 , у період з 16.03.2022р. по 28.06.2022р. безпосередньо брав участь в бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф в районах бойових дій, що підтверджено наказами про вибуття №96 від 16.05.2022р. та прибуття №128 від 29.06.2022р., а відповідно, вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди у розмірах 30000 грн. та 100000 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 (далі Постанова КМУ №168) за червень 2022р., однак, за оспорюваним наказом було наказано не виплачувати йому вказану додаткову винагороду через позбавлення 100% такої винагороди за «сзч та непокора» згідно до наказу №962/НАГП від 23.06.2022р., не нарахування та невиплата якої також і підтверджено довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 26.09.2022р. №4257. Позивач вважає вищенаведений оспорюваний наказ №1000/нагп від 01.07.2022р. в частині позбавлення його вищенаведеної додаткової доплати протиправним, оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, не існувало жодних регуляторних актів Міноборони у розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», нормативно-правових актів або наказів Міноборони за якими визначені умови для відмови у виплаті вказаної додаткової винагороди при участі в бойових діях, ст.61 Конституції України не передбачає притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме правопорушення, а також і зміст ст.ст.1, 45, 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України не містить такого виду дисциплінарного стягнення у вигляді обмеження у виплаті додаткової винагороди, вважає, що таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України, як єдиним органом законодавчої влади, тому встановлення відповідачем такого обмеження, на думку позивача, суперечить статтям 1,3,6,8,19,64 Конституції України. За викладеного, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі (а.с.1-4).

Ухвалою суду від 30.11.2022р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та, зокрема, зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності прийняття оспорюваного наказу з урахуванням наявного наказу №962/НАГП від 23.06.2022р. виходячи з вимог ч.2 ст.77 цього ж Кодексу, надати копії наказу про зарахування позивача на службу, копії наказу №962/НАГП від 23.06.2022р., завірені належним чином у справу, згідно до вимог ст.ст.80,94 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.36).

21.12.2022р. відповідачем (Військова частина НОМЕР_1 ) через систему «Електронний суд» подано до суду відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні даного позову відмовити повністю посилаючись на те, що позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди не є жодним з видів юридичної відповідальності, їх виплата не є видом заохочення, а невиплата - не є видом стягнення чи покарання. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям регулюються Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260 (далі Порядок №260), а можливість виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. передбачена п.1 Постанови КМУ №168, яка виплачується на підставі наказів командирів (начальників) абз.3 п.1 наведеної постанови, порядок і умови її виплати визначаються керівниками відповідних міністерств і державних органів п.2-1 зазначеної постанови, тобто, для військовослужбовців ЗСУ Міністром оборони України. Так, з 01.06.2022р. такий порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди регламентується окремим дорученням Міністра оборони України №912з/29 від 23.06.2022р., відповідно до умов п.9.7 якого встановлено, що до наказів командирів частин про виплату додаткової винагороди не включаються, зокрема, військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника). Таким наказом, на думку відповідача, є саме наказ командира ВЧ НОМЕР_1 №1000/нагп від 01.07.2022р. Як зазначає відповідач згідно витягу з ЄДРДР 29.06.2022р. було внесено відомості про те, що 9 військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , зокрема, і позивач 20.06.2022р. відкрито відмовилися виконувати наказ начальника, за даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000562 із попередньою кваліфікацією дій за ч.4 ст.402 КК України («Непокора»). Окрім того, за вказаним фактом наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.06.2022р. №962/НАГП було призначене службове розслідування, а також цим же наказом надано вказівку не включати позивача до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови КМУ №168 за червень 2022р. та таку вказівку було виконано при формуванні проекту оспорюваного наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. з посиланням на наказ від 23.06.2022р. №962/НАГП. Відповідач вказує у відзиві, що метою виплати додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови КМУ №168 є винагорода за перебування в обставинах ризику для життя лише тим військовослужбовцям, які виконують обов`язки служби, пов`язані із захистом Батьківщини, а не тим, які порушують такі обов`язки чи ухиляються від їх виконання, при цьому, зазначає, що позивач був позбавлений цієї винагороди лише за червень 2022р. та подібні механізми обмеження розміру складових грошового забезпечення не є новими, застосовуються згідно до п.15 розділу І Порядку №260 (не виплачується грошове забезпечення під час тримання військовослужбовця під вартою чи перебуванні під цілодобовим арештом), та у разі, якщо у ході досудового розслідування або судового розгляду відповідного кримінального провадження буде встановлено, що дії позивача ознак кримінального правопорушення не мали, позивач не позбавлений права вимагати виплати йому додаткової винагороди за червень 2022р. Відповідач звернув увагу на те, що позивач не був позбавлений основних складових грошового забезпечення, зокрема і премії. Також, відповідач вважає, що позивач безпідставно посилається на Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки його нормами виплати, передбачені п.1 Постанови КМУ №168 не регулюють, на п.8 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою КМУ від 26.11.2014р. №671, оскільки цей пункт регулює повноваження Міністерства, а не Міністра, згідно до п.2-1 Постанови КМУ №168 керівником міністерства відповідного є Міністр оборони, який дає обов`язкові для виконання, зокрема, військовослужбовцями, доручення відповідно до п.24 п.10 наведеного Положення. За викладеного, відповідач вважає, що визначення порядку і умов виплат додаткової винагороди військовослужбовцям, передбаченої Постановою КМУ №168 є виключними (дискреційними) повноваженнями Міністра оборони України, а прийняття рішення про виплати такої додаткової винагороди конкретному військовослужбовцю за конкретний місяць належить до виключних повноважень командира військової частини на підставі умов, визначених Міністром оборони, а тому підстави для скасування оспорюваного наказу та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу таку додаткову винагороду за червень 2022р. відсутні (а.с.57-61).

Відповідно до ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 25.01.2023р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних копій документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 з 07.03.2022р. проходить військову службу в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації на особливий період та зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 згідно витягу з наказу №46 від 07.03.2022р., що підтверджується копією паспорту позивача та копією наведеного наказу (а.с.7-9,80).

У період з 17.03.2022р. по 29.06.2022р. позивач виконував бойові завдання в районах ведення бойових дій (проведення заходів) призначених рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України з 16.03.2022р. згідно до витягів з наказів від 17.03.2022р. №54, від 28.03.2022р. №61, від 16.05.2022р. №96, від 29.06.2022р. №128, що підтверджується їх копіями(а.с.12-17).

Так, у період з березня по травень 2022р., липень 2022р. позивачеві були виплачені відповідні суми додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, яка передбачена Постановою КМУ №168 згідно витягів з наказів від 04.04.2022р. №360/нагп, від 04.05.2022р. №576/нагп, від 03.06.2022р. №834/нагп та довідки від 26.09.2022р. №4257, що підтверджується їх копіями (а.с.18-20, 22).

23.06.2022р., на підставі рапорту майора ОСОБА_3 від 21.06.2022р. щодо відмови у відкритій формі від виконання бойового розпорядження 20.06.2022р. в районі м. Бахмут Донецької області військовослужбовцями особового складу 2 парашутно-десантного батальйону ВЧ НОМЕР_1 серед яких є і ОСОБА_1 , було призначене службове розслідування за наказом №962/НАГП, за п.п.5.4 п.5 якого наказано до наказів про виплату додаткової винагороди за червень 2022р. у розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. не включати, у тому числі і ОСОБА_1 (а.с.76-77).

Також, 29.06.2022р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням №0000562 внесені відомості про те, що 9 військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , у тому числі і ОСОБА_1 , 20.06.2022р. відкрито відмовилися виконувати наказ начальника та за даним фактом розпочате досудове розслідування за ч.4 ст.402 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 30.06.2022р. (а.с.73).

01.07.2022р. командиром ВЧ НОМЕР_1 був прийнятий наказ про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2022р. за №1000/нагп, за змістом якого наказано не виплачувати додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. за червень 2022р., зокрема, позивачеві, а саме: «позбавити 100% винагороди за червень 2022р. «сзч та непокора» згідно наказу командира частини №962/НАГП від 23.06.2022р.», що підтверджується його копією (а.с.21).

Зазначений наказ є предметом спору у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково, виходячи з наступного.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову №168, пунктом 1 якої (в первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної Постанови КМУ №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, а розмір додаткової винагороди залишався незмінним 30000 гривень щомісячно та 100000 гривень особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до Постанови КМУ №217 від 07.03.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», виключивши в абзаці першому слова (крім військовослужбовців строкової служби)».

Згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №217 від 07.03.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою КМУ №350 від 22.03.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», доповнивши абзац перший після слів та поліцейським словами, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка.

Згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №350 від 22.03.2022 вона набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до Постанови КМУ №754 від 01.07.2022 внесено зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми є Підтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова щомісячно доповнено словами (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць).

Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 червня 2022 року.

У відповідності до Постанови КМУ № 793 від 07.07.2022 внесені наступні зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»:

«У пункті 1:

1) в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінити словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Згідно з пунктом 2 Постанови КМУ №793 від 07.07.2022 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 1 Постанови КМУ №168 (в чинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Згідно із пунктами 2-1, 3 Постанови КМУ№ 168 (в чинній редакції) установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022р. (далі Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022р. (а. с. 64-67).

За приписами п.3 Окремого доручення передбачено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку, зокрема, командира військової частини, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Також, згідно до п.5 наведеного Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п. 6 Окремого доручення.

Разом з тим, п.п.9.7 п.9 згаданого Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн., не включаються.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, можна дійти висновку, що військовослужбовці Збройних Сил України, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів мають право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. або 30000 грн., така участь у бойових діях військовослужбовця повинна підтверджуватися довідкою командира військової частини (п.3 Окремого доручення), яка є підставою для включення такого військовослужбовця до наказу командира (начальника) військової частини для виплати такої додаткової винагороди (п.5 Окремого доручення), при цьому, у разі якщо військовослужбовець відмовився виконувати бойові накази (розпорядження) командира, такий військовослужбовець до відповідного наказу про виплату додаткової винагороди не включається.

Таким чином, із наведеного аналізу видно, що за процедурою, встановленою вищенаведеними приписами Окремого доручення, встановлено ряд підстав для не включення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 у конкретному місяці, зокрема, у разі відмови військовослужбовця виконувати бойові накази (розпорядження) командира.

А відповідно, слід дійти висновку, що єдиним вірним варіантом поведінки відповідача у наведеній процедурі мала б бути його пасивна поведінка (бездіяльність), яка полягає у не включенні такого військовослужбовця до наказу про виплату додаткової винагороди за відповідний місяць.

В той же час, судом встановлено, що на підставі рапорту командира 2 парашутно-десантного батальйону ВЧ НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 21.06.2022р. щодо відмови у відкритій формі від виконання бойового розпорядження 20.06.2022р. в районі м. Бахмут Донецької області 9-ма військовослужбовцями, у тому числі, і позивачем, за фактом вказаної відмови було призначене службове розслідування згідно наказу від 23.06.2022р. за №962/нагп (а.с. 76-77).

Зі змісту п.п.5.4 п.5 наведеного наказу, встановлено, що начальнику відділення персоналу штабу ВЧ наказано, а саме: до наказів про виплату винагороди за червень 2022р. в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. не включати, зокрема, позивача ОСОБА_1 (а.с.77).

Окрім того, відповідач, і 01.07.2022р. прийняв наказ за №1000/нагп «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2022р.» у якому наказав, а саме: «не виплачувати додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. за червень 2022р.», зокрема, позивачеві (а.с.21).

Таким чином, із наведених обставин вбачається, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, двічі прийняті накази одного і того ж змісту (№962/нагп, №1000/нагп), про не виплату (не включення) додаткової винагороди за червень 2022р. у розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн., зокрема, що стосується і позивача, що підтверджено відповідними витягами з цих наказів (а.с.21,76-77).

За викладених обставин та враховуючи, що процедурою порядку призначення та умов виплати додаткової винагороди, встановленою вищенаведеними приписами п.9 Окремого доручення не передбачено прийняття такого вищезазначеного наказу фактично про невиплату додаткової винагороди конкретному військовослужбовцю у певному місяці (передбачено лише «не включати» певних осіб до наказу про виплату додаткової винагороди), суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи вищенаведений наказ у оспорюваній частині з приводу прав та інтересів позивача, не дотримався своєї ж процедури, встановленої п.9 Окремого доручення, що є обґрунтованою правовою підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування у оспорювані частині.

При цьому, у даних правовідносинах щодо встановлення судом порушення відповідачем процедури, встановленої уповноваженим керівником відповідного міністерства (Міністром оборони України) згідно до п.2-1 Постанови КМУ №168 у п.9 Окремого доручення, судом враховується і відповідна судова практика Європейського Суду з прав людини, зокрема, викладена у п.71 рішення «Рисовський проти України», де зазначений Суд прийшов до висновку, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Також, у даних правовідносинах, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог заявленого позову з урахуванням виявлених судом під час розгляду даної справи допущених відповідачем процедурних порушень при прийнятті наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. у оспорюваній частині, виходячи з приписів ч. 2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення доводи позивача з приводу того, що Дисциплінарним статутом Збройних Сил України не передбачено дисциплінарного стягнення у вигляді обмеження у виплаті додаткової винагороди та він не може бути притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме порушення двічі згідно ст.61 Конституції України, оскільки зміст дослідженого судом спірного наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. у оспорюваній частині не ґрунтується на порушеннях позивачем будь-яких приписів Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що підтверджено його витягом (а.с.21).

Судом також не надається і правова оцінка прийнятому відповідачем наказу від 23.06.2022р. №962/нагп про призначення службового розслідування за фактом відмови виконати розпорядження командира 20.06.2022р. у межах розгляду даної адміністративної справи, оскільки зазначений наказ не є предметом спору у цій справі.

При цьому, судом враховується, що на момент розгляду цієї справи, позивачем не надано суду жодних доказів того, що вищенаведений наказ від 23.06.2022р. №962/нагп у частині, що стосується його прав та інтересів, визнаний протиправним чи скасований у встановленому законодавством порядку.

За викладених обставин та враховуючи, що судом під час розгляду даної справи було встановлено, що відповідачем при прийнятті наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. в частині зазначення у ньому про невиплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. за червень 2022р. позивачеві, не було дотримано процедури, передбаченої п.9 Окремого доручення, (що відповідачем не спростовано), а саме: процедури, яка полягає у не включенні до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. за певний місяць військовослужбовців, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) командирів, тобто, у даний правовідносинах передбачена була пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень (бездіяльність), суд приходить до висновку, що наказ у наведеній оспорюваній частині підлягає визнанню протиправним та скасуванню лише з підстав вищенаведених процедурних порушень.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 наведеного Кодексу, визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідачем не було наведено жодних підстав та не надано суду доказів, які б свідчити про правомірність та обґрунтованість прийняття наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. у оспорюваній частині з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу норм чинного законодавства.

Є безпідставними та необґрунтованими, тому відхиляються судом, посилання відповідача у відзиві на те, що відповідно до витягу з ЄРДР від 29.06.2022р. було внесено відомості про те, що 9 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і позивач, 20.06.2022р. відмовився виконувати наказ начальника, за даним фактом розпочате кримінальне провадження за ч.4 ст.402 КК України (непокора), за наказом начальника ВЧ НОМЕР_1 від 23.06.2022р. №962/нагп за даним фактом також було призначене службове розслідування, цим же наказом надано вказівку не включати позивача до наказу про виплату спірної додаткової винагороди за червень 2022р., тому вважає, що цю вказівку правомірно було виконано при формуванні проекту оспорюваного наказу №1000/нагп із посиланням на наказ №962/нагп, з огляду на те, що, по-перше, як уже було зазначено вище, прийняття такого наказу фактично про невиплату позивачеві додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 не передбачено вище дослідженим змістом п.9 Окремого доручення взагалі; по-друге, внесення відомостей до ЄРДР про вчинення дій військовослужбовцями, які підпадають під дію Кримінального кодексу України, призначення службового розслідування за певними фактами порушення службової дисципліни за відповідним наказом не може бути обрано підставами для позбавлення виплати такої додаткової винагороди шляхом прийняття наказу про її невиплату за певний місяць, що відбулося у даному випадку, оскільки ні приписи Постанови КМУ №168, ні норми Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України таких обмежень не містять.

Судом також відхиляються аргументи відповідача з приводу того, що у червні 2022р. позивач фактично ухилився від виконання обов`язків військової служби в районі безпосередньо ведення бойових дій, чим зірвав виконання підрозділом завдань за призначенням, оскільки жодних належних доказів на підтвердження зазначеного відповідачем суду не надано, а судом із наданих документів не встановлено, вина позивача у встановленому законодавством порядку відповідачем не доведена, відповідного вироку суду, який би набрав законної сили не надано, а відповідно, вказані аргументи відповідача не відповідають та суперечать приписам ст.62 Конституції України.

Також доводи відповідача у відзиві щодо порівняння прикладів обмеження грошового забезпечення військовослужбовців, встановленого Порядком №260, яке стосується тримання їх під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом з правовідносинами у даній справі є неспроможними та такими, що не ґрунтуються на принципах верховенства права, законності та обґрунтованості, суперечать правовій визначеності у державі, на недопустимості порушення яких неодноразово акцентував увагу Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях.

До того ж, слід зазначити, що наказ №1000/нагп від 01.07.2022р. у оспорюваній частині, як акт індивідуальної дії, який впливає на права та інтереси позивача взагалі не містить обґрунтування в частині причин та підстав зазначення у ньому про не виплату позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168, а відповідно, такий акт індивідуальної дії суперечить принципу верховенства права, обґрунтованості та законності, тому не може бути визнаний судом таким, що прийнятий з дотриманням вимог Конституції та законів України.

Інші аргументи відповідача, викладені у відзиві, не беруться судом до уваги, оскільки вони не спростовують встановлених судом фактів порушення відповідачем процедури прийняття спірного наказу у оспорюваній частині, передбаченій п.9 Окремого доручення, дію якого розпочато з 01.06.2022р.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. у оспорюваній частині, суд приходить до висновку, що відповідач при прийнятті оспорюваного рішення діяли не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що при прийнятті наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. у частині невиплати позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 за червень 2022р., відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання його протиправним та скасування у оспорюваній частині.

Разом з тим, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачеві додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у розмірі 30000 грн. за червень 2022р. та у розмірі 100000 грн. за червень 2022р. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, що, на думку позивача, підтверджено наказами про вибуття та прибуття з виконання бойового завдання під час участі в операції об`єднаних сил №96 від 16.05.2022р., №128 від 29.06.2022р., задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як уже зазначалось вище 01.06.2022р. порядок та умови виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою КМУ №168 визначені Окремим дорученням Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р., яке є чинним та не визнано протиправним і не скасовано у встановленому законодавством порядку, а відповідно, підлягає обов`язковому виконанню посадовими особами, зокрема, командирами (начальниками) військових частин.

Пунктом 3 наведеного Окремого доручення встановлено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

У підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Згідно п.5 Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 грн. за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку №3 до цього доручення).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п.6 Окремого доручення.

Отже, зі змісту аналізу наведених положень вбачається, що підставами для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях у певний період є бойовий наказ, журнал бойових дій, рапорт командира підрозділу та довідка командира військової частини за формою, додатку №1 до цього Окремого доручення.

Разом з тим, позивачем вищенаведених копій документів суду надано не було, а судом не встановлено, відповідно, у адміністративного суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного адміністративного позову у наведеній частині позовних вимог позивача.

При цьому, судом відхиляються аргументи позивача з приводу того, що підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях є накази про вибуття та прибуття з виконання бойового завдання №96 від 16.05.2022р., №128 від 29.06.2022р., оскільки наведені накази не внесені до переліку документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях, відображених у п.3 Окремого доручення.

За викладених обставин, у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а саме: нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 за червень 2022р. пропорційно дням участі позивача у бойових діях, слід відмовити.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за даним позовом згідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, тому у адміністративного суду відсутні будь-які підстави для їх розподілу у порядку, встановленому ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу №1000/нагп від 01.07.2022р. в частині, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2022р. №1000/нагп «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану за червень 2022 року» в частині щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 у розмірі 30 000 грн. та 100 000 грн. пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях за червень 2022р. ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва