Справа № 160/16781/22
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 131 182,98 гри. (сто тридцять одна тисяча сто вісімдесят дві грн, 98 коп.) за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 , додаткову винагороду в розмірі 131 182,98 грн. (сто тридцять одна тисяча сто вісімдесят дві гри. 98 коп.) за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та його було відряджено до м. Запоріжжя Запорізької області для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. Позивач зазначає, що всупереч чинному законодавству за період участі у бойових діях з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року йому не було виплачено додаткову винагороду пропорційно дням безпосередньої участі у бойових діях в розмірі 131 182,98 грн., передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
До суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що відповідно до окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29 (далі - Порядок) визначено порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди. Пунктом 4 Порядку встановлено, що командирам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних групи, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1. Враховуючи той факт, що військовій частині НОМЕР_1 не були надані довідки про безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії від керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу) до якого був відряджений старший лейтенант ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивача не було включено в наказ про виплату додаткової винагороди, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 року відкрито провадження у вказаній в адміністративній справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 28.03.2005р.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року (з послідуючими змінами), в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року введено та діє по теперішній час воєнний стан.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2022 № 5 старший лейтенант ОСОБА_1 начальник інженерно-технічної служби технічної частини, 03 березня 2022 року вибув у відрядження до м. Запоріжжя для виконання завдань, що також підтверджується посвідченням про відрядження від 03.03.2022 № 2.
Підстава: БР командира НОМЕР_4 окремої бригади від 03.03.2022 року №22.
Відповідно до посвідчення про відрядження від 03.03.2022 № 2 старший лейтенант ОСОБА_1 03.03.2022 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання завдань, 21.06.2022 вибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 та 21.06.2022 прибув до військової частини НОМЕР_1 .
Згідно довідок Військової частини НОМЕР_5 від 01.06.2022р. № 109 від 01.06.2022 року, № 101 від 01.06.2022 року, № 2063 від 21.06.2022 року, старший лейтенант ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в смузі оборони підрозділів НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони у складі сил та засобів оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах зони відповідальності (Запорізька область, Дніпропетровська область, Донецька область) в період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року.
Підстава: бойове розпорядження 26 обр №22 ОКП-"Дніпро" від 03.03.2022; рапорт начальника відділення сил підтримки військ (сил) військової частини НОМЕР_5 № 672 (№ 890 від 21.06.2022р.) від 01.06.2022.
Позивач зазначає, що відповідачем за період з 01 квітня по 17 червня 2022 року, йому виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн. за місяць.
Таким чином, позивач вважає, що відповідачем протиправно не виплачено додаткову винагороду за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року в розмірі 131 182,98 грн. (70 000 грн. -34 516,20 грн. + 26 666,78 грн.), у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022 та № 573/2022 від 12.08.2022, строк дії воєнного часу продовжувався.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.
У даній справі, позивач стверджує про допущення відповідачем протиправної бездіяльності під час нарахування та виплати додаткової винагороди у період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року в розмірі 131 182,98 грн.
Досліджуючи питання відповідності дій (бездіяльності) відповідача під час нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди у спірний період критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин, порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди було визначено телеграмою Міністра оборони України від 25.03.2022 № 248/1298 (далі - Телеграма), а не Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022р. № 912/з/29, оскільки останнє прийнято 23.06.2022р., тобто після виникнення спірних правовідносин, які виникли у період з квітня по 17 червня 2022 року.
Пунктом 2 Телеграми від 25.03.2022 № 248/1298 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропарційно часу участі у таких діях або заходах).
Відповідно до пункту 6 Телеграми, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно пункту 3 Телеграми про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 Телеграми, встановлено, що командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цієї телеграми.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, згідно довідок Військової частини НОМЕР_5 № 101 від 01.06.2022 року, № 109 від 01.06.2022 року, № 2063 від 21.06.2022 року, позивач приймав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) в смузі оборони підрозділів НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони у складі сил та засобів оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах зони відповідальності (Запорізька область, Дніпропетровська область, Донецька область) в період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року, в загальній кількості 68 днів, що відповідачем не заперечується.
Суд оцінює критично посилання відповідача про те, що військовій частині НОМЕР_1 не були надані довідки про безпосередню участь у бойових діях від керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу) до якого був відряджений старший лейтенант ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи підтверджено та відповідачем не заперечується про те, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях у спірний період, в загальній кількості 68 днів, та позивачем вчинено дії, які від нього залежали, а не вчинення/ не прийняття відповідним органом (посадовою особою) певних дій (рішень, наказів, тощо) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Крім того, суд звертає увагу, що підставою для прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.03.2022 № 5 щодо відрядження позивача до м.Запоріжжя та складання довідок № 101 від 01.06.2022 року, № 109 від 01.06.2022 року, № 2063 від 21.06.2022 року було бойове розпорядження 26 обр №22 ОКП-"Дніпро" від 03.03.2022».
Отже, Постановою №168 було передбачено право позивача, як особи, яка брала безпосередню участь у бойових діях (забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
За таких обставин, суд доходить висновку, що у період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року позивач мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.
Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог, а наведені доводи не спростовані відповідачем.
Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про допущену Військовою частиною НОМЕР_1 протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 від 28.02.2022 за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року.
Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права в частині зазначення конкретної суми в розмірі 131 182,98 грн., яку позивач просить зобов`язати відповідача виплатити за безпосередню участь в бойових діях за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року, суд зазначає таке.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, відповідно до частини 1статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами статті 245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
З системного аналізу вищевказаних положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.
Отже, саме в процесі виконання рішення суду відповідачем буде вирішено вищезазначені питання, а тому зазначені вимоги позивача в цій частині є передчасними та спрямовані на захист ще не порушених прав позивача, що суперечить статті 5 КАС України, у той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.
Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.
Отже, суд вважає, що належним способом захисту в даному випадку є саме зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022р. за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень Конституції України, ЦК України та законів України, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів.
За змістом статей 23 та 1167 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок душевних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до підпункту 2 частити третьої статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя.
Аналогічні положення містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".
Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
За приписами частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Зі змісту цієї норми випливає, що в такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, так як, позивачем не надано жодних змістовних обґрунтувань та належних доказів заподіяння йому моральної шкоди, розрахунок зазначеної суми, якими діями відповідача були спричинені моральні страждання, які зажадали здійснення додаткових заходів для отримання необхідної інформації, окрім позовної заяви до суду.
За сукупністю наведених обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача відсутні, тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та ним не були понесені судові витрати, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії) за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії), встановлену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022р. за період з 01 квітня до 30 квітня 2022 року, з 11 травня до 31 травня 2022 року та з 01 червня до 17 червня 2022 року, з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова