Справа № 187/114/23
Суддя: Говоруха В. О.
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/114/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2023 р. смт Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., при секретарі судового засідання Єрмолаєвої О.В., за участі представника позивача Строценко М.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України громадянина Російської Федерації,

В С Т А Н О В И В :

25.01.2023 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про примусове видворення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач на території України знаходиться незаконно, ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС в Дніпропетровській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. З огляду на викладене, позивач просить суд видворити громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 25.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначав, що з 1997 року проживає на території України разом з матір`ю, працює однак погоджується, що правових підстав для подальшого перебування на території України не має. Стверджує, що декілька разів намагався отримати дозвіл на проживання в Україні, однак в повній мірі вказану процедуру не пройшов та дозвіл не отримав. Йому відомо про рішення Петриківського сектору ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 21.06.2022 про його примусове повернення до країни походження. Дане рішення він не оскаржував та добровільно виконувати відмовляється.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02.12.2017 стосовно відповідача винесено рішення № 3 Петриківським PC ГУМВД України у Дніпропетровській області про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено строк не пізніше 22.12.2017 залишити територію України. Відповідач з рішенням Петриківського PC ГУМВД України у Дніпропетровській області № 3 ознайомлений, але в строк який зазначений в рішенні а саме 22.12.2017 не виїхав за межі України та не виконав вище зазначене рішення.

21.06.2022, під час проведення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері відділенням поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 який порушив правила перебування іноземців на території України.

21.06.2022 за порушення правил перебування на території України та ухилення від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування, постановою ПН МДН 003439 від 21.06.2022 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. в дохід держави.

При цьому, 21.07.2022, за порушення правил перебування на території України ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_1 прийнято рішення № 2 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця, яким ОСОБА_1 зобов`язано залишити територію України у термін до 20.07.2022

Однак, під час перевірки засобами міжвідомчої системи АРКАН, виконання Рішення про примусове повернення ОСОБА_1 , встановлено що станом на 12.01.2023 останній не полишив територію України

Вказані рішення № 3 від 02.12.2017 і № 2 від 21.06.2022 про примусове повернення з України, ОСОБА_1 не оскаржувалось та станом на теперішній час, не оскаржені.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон).

Частиною 3 ст. 3 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону).

Згідно з ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 4 ст. 30 Закону).

З наведеного можна дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Стаття 31 Закону встановлює, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя, де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, є чинним. Підставою прийняття даного рішення слугував факт проживання відповідача без відповідних документів, що дають право на проживання на території України.

Судом встановлено, що відповідачем не наведено умов, які можуть бути розглянуті в контексті визнання його особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог ст.ст. 3, 14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, ст. 3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність видів поводження та покарання від 1984 року та п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Поряд з цим, відповідачем не надано доказів звернення до повноважних органів ГУ ДМС України для добровільного повернення в країну походження або з заявою про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до вимог частин 1статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позов ГУ ДМС України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення громадянина Російської Федерації, обґрунтований та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України громадянина Російської Федерації, задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.01.2023.

Суддя: В. О. Говоруха