Справа № 160/18811/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо обмежень та невиплати проіндексованій пенсійній заборгованості від 90 % сум грошового забезпечення, з урахуванням усіх складових довідки по максимально верхній шкалі всіх показників, незалежно від зміни складової довідки передбаченої постановою КМУ від 30.08.2017 року № 704;
- зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату проіндексованій пенсійній заборгованості з урахуванням 90 % сум грошового забезпечення, надбавками, підвищеннями та премії без обмежень, по максимально верхній шкалі показників, коефіцієнтам процентам та інше починаючи з 01.01.2018 року згідно із рішення суду у справі № 160/7275/22 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язання відповідача надати довідку про проіндексованій пенсійний борг за кожний рік починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням 90 % сум грошового забезпечення без обмежень.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про протиправну бездіяльність відповідача, який систематично порушує гарантовані конституційні права на соціальне забезпечення.
Ухвалою суду від 28.11.2022 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на їх необгрунтованість.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»(далі - Закон №2262-ХІІ).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 р. у справі №160/10184/21, яке набрало законної сили, серед іншого, зобов`язано Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити позивачеві з 01.04.2019 р. пенсію згідно із нової довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФД104588 від 23.04.2021 року.

Крім того, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 р. у справі №160/7275/22, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії позивача відповідно до статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб", у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум.

Виконуючи означені судові акти, відповідач зменшив розмір відсоткового значення грошового забезпечення з 90% до 70% при проведенні перерахунку пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФД104588 від 23.04.2021 року та з 01.03.2018 року на підставі Постанови № 103.

У подальшому, відповідними судовими актами права позивача у цій частині відновлені, утім, при їх виконанні відповідач у листі від 03.06.2022 року зазначив, що при перерахунку пенсії позивача застосовані обмеження, передбачені статтею 43 Закону № 2262.

Указані обставини й слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішені спору суд виходить із того, що мови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, регулюються нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон).

Нормами ст. 63 Закону врегульовано порядок здійснення перерахунку раніше призначених пенсій. Так, відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

З 01 січня 2008 року ст. 43 Закону доповнено положенням, яким пенсії військовослужбовців обмежено максимальним розміром. Так, згідно ч. 7 ст. 43 (в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08 липня 2011 року) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Проте рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року положення ч. 7 ст. 43 Закону, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно ст. 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року ст. 43 Закону не містить положень щодо обмеження максимального розміру пенсій військовослужбовців.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Таким чином, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для обмеження пенсії, призначеної відповідно до Закону, максимальним розміром.

Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17, від 12.03.2019 у справі №522/3049/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 16.04.2020 у справі №620/1285/19, від 09.11.2020 у справі №813/678/18, від 09.02.2021 у справі №1640/2500/18.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що станом на день здійснення спірного перерахунку пенсії позивача Закон не містив положень, якими б були передбачені обмеження пенсії військовослужбовців будь-яким максимальним розміром.

Наведене свідчить про відсутність у відповідача підстав для обмеження розміру пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що право позивача на обрахунок його пенсії з 01.04.2019 року виходячи із 90 % грошового забезпечення захищене рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 р. у справі №160/666/22, яке набрали законної сили.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

За викладених обставин, суд покладає на відповідача обов`язок з здійснення з 01.04.2019 року перерахунку та виплату пенсії позивача у розмірі 90% від сум грошового забезпечення, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФД104588 від 23.04.2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження максимальним розміром пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність (з урахуванням раніше проведених виплат) .

Разом з тим, відсутні підстави для проведення такого перерахунку з 01.01.2018 року як про це прохає позивач, адже лише з 05.03.2019 року (дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18 діє редакція додатку 2 до Порядку № 45, яка діяла до зазначених змін) виникли на це законні підстави.

При цьому, суд відмічає про обов`язок відповідача здійснення перерахунку пенсії саме з 01.04.2019 року, тобто місяця, що йде за місяцем у якому виникли підстави для його (перерахунку) проведення.

Стосовно ж проведення перерахунку з 01.01.2018 року у розмірі 90% від сум грошового забезпечення, то ці права відновлені судовим рішенням від 06.07.2022 р. у справі №160/7275/22.

Таким чином, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також й не підлягають позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача виплатити на користь позивача вже раніше нараховану заборгованість, адже відповідач не відмовляє у їх виплаті, а навпаки, зазначає, що вона буде виплачена після надходження відповідних асигнувань на це. Означені мотиви не свідчать про вчинення ним протиправної бездіяльності у цій частині позовних вимог.

Окрім цього й відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати довідку про проіндексованій пенсійний борг за кожний рік починаючи з 01.01.2018 року з урахуванням 90 % сум грошового забезпечення без обмежень, адже проведення перерахунку пенсії позивача без обмежень відновлено перше у цьому рішенні, а тому означена вимога фактично є такою, що звернута на майбутнє, а тому також підлягає залишенню без задоволення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорційно до задоволених позовних вимог.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою та другою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, наведеною нормою Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Однак, в клопотанні позивачем не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, Суд дійшов висновку про відсутність на цей час підстав для встановлення судового контролю у справі.

Також судом не встановлено підстав для зупинення провадждення у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 160/18811/22, адже вирішення цієї справи не залежить від вирішення справи, на яку посилається позивач.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, при здійснені на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.04.2022 року № 160/666/22 перерахунку призначеної пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% від сум грошового забезпечення на підставі на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФД104588 від 23.04.2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум без обмеження максимальним розміром пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність (з урахуванням раніше проведених виплат).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість), 20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна