Справа № 400/13184/21
Суддя: Шолох Л. М.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/151/2022
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2023 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі головуючого судді Шолох Л.М.,
за участю секретаря Марченко О.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Миколаївської міської ради, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому просив:
визнати протиправними та скасувати пункт 1 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року № 555 «Про розгляд спільного клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва щодо включення з числа службових та видачі ордера військовослужбовцю, звільненому у запас» про відмову у задоволенні спільного клопотання про виключення з числа «службових» квартири АДРЕСА_1 та видачі йому ордеру на склад сім`ї з 3 (трьох) осіб на зазначене житлове приміщення;
зобов`язати Миколаївську міську раду прийняти рішення за спільним клопотанням тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва від 03 червня 2021 року № 1/12/134 про виключення з числа «службових» квартири АДРЕСА_1 та видати йому ордер на склад сім`ї з 3 трьох осіб на зазначене житлове приміщення для постійного проживання.
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що відмова у задоволенні спільного клопотання про зміну статусу його квартири та виключення її з числа службових є немотивованою та безпідставною. На думку позивача, у даному випадку слід користуватися пунктом 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, який має вищу юридичну силу у порівнянні з Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилим приміщенням, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року відкрито провадження у справі.
Від відповідачів надійшов відзив на позов, у якому вони просять у задоволенні позову відмовити.
Позивачем до суду надано заперечення на відзив відповідачів, у яких він просить позов задовольнити.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
За результатами апеляційного провадження, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2022 року скасовано та закрито провадження у справі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2022 року справу передано до Центрального районного суду м. Миколаєва.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2022 року відкрито провадження у справі.
Від відповідачів надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин, надавши заяви про розгляд справи без їх участі.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.
ОСОБА_1 в період з 07 липня 2015 року по 14 березня 2021 року проходив військову службу за контрактом на посаді прокурора у Військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону Південного регіону України.
Починаючи з 21 жовтня 2016 року позивач та члени його сім`ї перебували на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, що підтверджується витягом з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 .
27 вересня 2019 наказом Військового прокурора Миколаївського гарнізону №8 «Про надання службового житлового приміщення», ОСОБА_1 надано службове житло площею 27,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Зазначене підтверджується ордером на службове житло № 114 серії 000902 від 17 жовтня 2019 року видане на позивача та членів його сім`ї дружини ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_2 , копія якого наявна у матеріалах справи.
09 лютого 2021 року наказом №36 Міністра оборони України, ОСОБА_1 звільнено із військової служби у запас за п.п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.
10 березня 2021 року наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону №162к від 10 березня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України, у зв`язку із звільненням з військової служби та виключено зі списків особового складу військової прокуратури Південного регіону України з 14 березня 2021 року.
31 травня 2021 року житловою комісією Миколаївського гарнізону, розглянутий рапорт ОСОБА_1 про зміну статусу «службового» житла за адресою АДРЕСА_2 та погоджено зміну статусу зазначеної квартири.
03 червня 2021 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника Миколаївського гарнізону направлено на адресу Миколаївського міського голови клопотання про зняття статусу службового житлового приміщення та видачу постійного ордера військовослужбовцю запасу Миколаївського гарнізону, ОСОБА_1 на кв. АДРЕСА_1 , склад сім`ї 3 особи.
За результатами розгляду клопотання виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 23 червня 2021 року ухвалено рішення №555 «Про розгляд спільного клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва щодо виключення жилого приміщення з числа службових та видачі ордера військовослужбовцю, звільненому у запас».
Відповідно до цього рішення, відповідачем відмовлено тимчасово виконуючому обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військовому комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальнику КЕВ м. Миколаєва у задоволенні спільного клопотання щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових та видачі ордера ОСОБА_3 на склад сім`ї з 3 осіб, у зв`язку з відсутністю витягу із списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачений п.7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, суд зазначає таке.
З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 у період з 07 липня 2015 року до 14 березня 2021 року проходив військову службу за контрактом на посаді прокурора у Військовій прокуратурі Миколаївського гарнізону Південного регіону України. Під час проходження військової служби 17 жовтня 2019 року позивачу надана службова квартира за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до частини дев`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» має право на позачергове одержання житла як особа, яку було звільнено з військової служби у зв`язку із скороченням штатів.
31 травня 2021 року житловою комісією Миколаївського гарнізону задоволено рапорт про зміну статусу службової квартири, як він отримав. Однак, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні цього клопотання з огляду на відсутність у позивача витягу із Списку надання постійного житла у Збройних силах України.
Відповідно до приписів частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, у даній справі суд перевіряє правомірність відмови відповідача у задоволенні спільного клопотання про зняття статусу службового житлового приміщення та видачу постійного ордера військовослужбовцю запасу Миколаївського гарнізону, ОСОБА_1 на кв. АДРЕСА_1 , склад сім`ї 3 особи з огляду на відсутність у позивача витягу із Списку надання постійного житла у Збройних силах України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби наведено у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до статті 40 Закону № 2232XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.
Відповідно до частини першої статті 12 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Абзац перший частини дев`ятої статті 12 Закон № 2011-XII військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.
Механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів,
посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей визначено у Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 03 серпня 2006 року № 1081 (далі Порядок № 1081).
Пунктом 2 Порядку № 1081 визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам
житлового законодавства.
Пунктом 11 Порядку № 1081 визначено, що житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями затверджена постановою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472, (далі Інструкція № 380).
Інструкція № 380 визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).
Пункт 7 розділу І Інструкції № 380 вказує на те, що питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців та членів їх сімей, вирішуються за місцем проходження військової служби та перебування їх на обліку.
Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції № 380 особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.
Пункт 3 розділу VII Інструкції № 380 для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю (пункт 4 розділу VII Інструкції № 380).
ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) (пункту 6 розділу VII Інструкції № 380).
Згідно із пунктом 7 розділу VII Інструкції № 380 затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Ордер на постійну житлову площу в закритих військових містечках оформлюється та видається відповідним начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району протягом п`яти робочих днів. Для вселення в надане житлове приміщення військовослужбовець здає ордер на постійну житлову площу до житлово-експлуатаційної організації, за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, або до будинкоуправління відповідного КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. Ордер на постійну житлову площу може бути визнаний недійсним у порядку, встановленому законодавством.
Пунктом 10 розділу VII Інструкції № 380 визначено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби в органах військової прокуратури у визначеному законодавством порядку отримав службову квартиру АДРЕСА_1 .
09 лютого 2021 року позивача звільнено з військової служби у зв`язку із скороченням штату, отже ОСОБА_1 має право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії засідання житлової комісії Миколаївського гарнізону від 01 червня 2021 року № 2 погоджено заяву ОСОБА_1 щодо зміни статусу «службова» отриманої ним квартири.
Однак, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року № 555 позивачу відмовлено у задоволенні спільного клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва від 03 червня 2021 року № 1/12/134 щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з огляду на відсутність списку надання постійного житла у Збройних Силах України.
Щодо відсутності списку надання постійного житла у Збройних Силах України, суд зазначає таке.
Виходячи з особливостей службової діяльності, держава забезпечує військовослужбовців службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства, та за наявності відповідної вислуги на військовій службі - житлом для постійного проживання.
Так, відповідно до п.11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.
Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Відповідно до п.п. 4-7 Розділу VIІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністерства оборони України №380 від 31 липня 2018 року, на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).
Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.
Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).
За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.
У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.
ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).
Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.
Таким чином, п. 7 розділу VIІ. Інструкції чітко визначено, що для ухвалення позитивного рішення до відповідача повинно бути надано: 1) облікову справу військовослужбовця; 2) витяг із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України; 3) копію протоколу житлової комісії військової частини; 4) витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення.
В подальшому, Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, повинна погодити рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) про надання військовослужбовцям та членам їх сімей жилої площі для постійного проживання.
Після рішення Комісії, Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).
З матеріалів справи вбачається, що тимчасово виконуючим обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, до свого клопотання Витяг зі Списку надання постійного житла у проживання не додався, оскільки у цьому випадку не було сформовано Списку надання постійного житла стосовно ОСОБА_1 .
Проте, згідно спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05 листопада 2019 року № Д-322/1/10дек Головне КЕУ, Західне, Північне, Південне та Східне територіальні квартирно-експлуатаційні управління підлягають розформуванню до 30 червня 2020 року, їх правонаступником відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31 березня 2020 №Д-322/1/6дск визначено Головне управління майна та ресурсів.
Отже, станом на день подання вищевказаного спільного клопотання такий орган як ГоловКЕУ, який повинен формувати вказані списки, був розформований, а зміни у вищезазначену Інструкцію, затверджену наказом МО України № 380 від 31 липня 2018 року - стосовно нового органу, який є відповідальним за формування вказаних Списків - не внесено. Отже, надання Списку надання постійного житла у проживання Головне управління майна та ресурсів нормативно не визначено.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).
Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 2 березня 2011 року у справі «Кривицька та Кривицький проти України, пункт 44).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
При цьому, вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб такий захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. «Необхідність у демократичному суспільстві», а відповідно і пропорційність, передбачає співмірність заходу з переслідуваною законною метою у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Принцип пропорційності передбачає дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи у цивільно-правовому полі.
Принцип пропорційності, зокрема у спорах що стосуються житлових правовідносин, полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави, суспільства або іншої особи, пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, та інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Як зазначає позивач, він має законні права на отримання житла; самі документи готувались та надавались до відповідача спеціально уповноваженим органом; при прийнятті рішення необхідно застосовувати п. 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, який має вищу юридичну силу порівняно з інструкцією №380.
Також суд приймає до уваги, що дійсно на час розгляду вказаного клопотання через реформування органів МО України розформовано як КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, який повинен готувати Список надання постійного житла , так і ГКЕУ , яке повинно узагальнити його та внести на розгляд для подальшого затвердження.
Така реорганізація не залежала від волі позивача, не залежало від їх волі і відсутність внесення відповідних змін до Інструкції № 380 щодо уповноважених органів. Проте стан, що існує на теперішній час фактично порушує його право на житло саме через дії державних органів та неузгодженість підзаконних нормативно-правових актів положенням діючих Законів України у вказаній галузі та принципу верховенства права (ст. 8 Конституції України) та соціальної справедливості в демократичному суспільстві - адже головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини (ст. 3 Конституції України).
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що рішення відповідача порушує законні права позивача, отже є протиправним та підлягає до скасування пункт 1 частини 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року № 555.
Що стосується позовних вимог, щодо зобов`язання винести нове рішення, яким задовольнити клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, командирів військових частин, начальників КЕВ м. Миколаїв щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі постійних ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на склад сім`ї з трьох осіб та видати ордер на це житло, то такі вимоги є передчасними, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань цивільного судочинства. Як досліджено вище, законом передбачений спеціальний порядок вирішення питання про виключення квартири зі складу службових.
Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати рішення, яке належить до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
З огляду на приписи цивільно-процесуального законодавства України, поновлення порушених прав суд може здійснювати у такий спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина. Ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком органу державної влади чи місцевого самоврядування діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.
За такого, з метою ефективного поновлення порушених прав позивачів, суд приходить до висновку про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме Миколаївську міську раду слід зобов`язати прийняти рішення з розгляду спільного клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме кв. АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку з врахуванням наведених у мотивувальній частині рішення суду висновків щодо відсутності витягу зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, у 30-денний строк з дня набуття рішення суду законної сили.
Відповідно до змісту частин першої та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, то з відповідача на користь Позивачів слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп. (у справі заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру).
Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2021 року № 555 «Про розгляд спільного клопотання тимчасово виконуючого обов`язки начальника Миколаївського гарнізону, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника КЕВ м. Миколаєва щодо виключення з числа службових та видачі ордера військовослужбовцю, звільненому у запас» про відмову у задоволенні клопотання про виключення з числа «службових» квартири АДРЕСА_1 та видачі ордера ОСОБА_1 на склад сім`ї з 3 осіб, у зв`язку із відсутністю витягу із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, який передбачений п. 7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 31 липня 2018 року № 380.
Зобов`язати Миколаївську міську раду прийняти рішення з розгляду спільного клопотання щодо виключення жилих приміщень з числа службових та видачі ордерів військовослужбовцям Миколаївського гарнізону та особам, звільненим з військової служби, а саме квартири АДРЕСА_1 та видачі ордера ОСОБА_1 на склад сім`ї з 3 осіб - у встановленому законом порядку з врахуванням наведених у мотивувальній частині цього рішення суду висновків щодо відсутності витягу зі Списку надання постійного житла у Збройних Силах України у 30-денний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.
Стягнути з Миколаївської міської ради користь ОСОБА_1 908 грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подачу позовних вимог.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Суддя Л.М. Шолох