Справа № 520/1030/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 р. Справа № 520/1030/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Любчич Л.В.

суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 (суддя Білова О.В., майдан Свободи, 6, м.Харків, 61022, повний текст складено 30.03.21) по справі №520/1030/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі відповідач, ГУ НП в Харківській обл.), в якій просив:

- визнати дії працівників ГУ НП в Харківській обл., які полягають в підписанні та затвердженні висновку службового розслідування за фактом події за участю поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області Петіка Б.В. від 28.10.2020 протиправними;

- визнати наказ ГУНП в Харківській області № 775 від 30.10.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського» протиправним та скасувати його.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість та правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення, а службове розслідування проведено без з`ясування всіх обставин.

Апелянт зазначив, що висновки суду, щодо визнання його у якості пішохода є хибними, оскільки він перебував на службі під час здійснення ДТП та виконував свої службові обов`язки, вказував на наявність трьох дорожніх смуг для руху замість визначених судом двох, наполягав , що з дослідженого судом першої інстанції відеозапису неможливо встановити час, місце та осіб зображених на даному відеозаписі.

Матеріали службового розслідування свідчать про те, що він перебував на службі та сумлінно виконував свої службові обов`язки у відповідності до вимог своїх функціональних обов`язків, а також Закону України «Про Національну поліцію». Жодних доказів порушення ним службової дисципліни, вимог правил дорожнього руху України або вимог будь-яких інших наказів в матеріалах, які були досліджені судом, відсутні, а також взагалі відсутні.

При ознайомленні в ГУ НП в Харківській області з матеріалами службового розслідування, диск з відео був відсутній в матеріалах службового розслідування, працівниками ВІОЗ УКЗ ГУНП в Харківській області вказаний диск для його огляду не надавався та питання не ставилися. В матеріалах службового розслідування відсутні будь-які супровідні листи, або будь-які інші документи які б свідчили про наявність в матеріалах службового розслідування диску з відео, а навпаки мається відповідь з УПП Харківської області де вказано про те, що УПП Харківської області камери встановлені на стаціонарному посту не використовуються та на балансі не перебувають. В описі матеріалів службового розслідування диск відсутній.

Апелянт зазначив, що він не порушував Правил дорожнього руху і не був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а твердження про те, що він порушив п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині непрофесіонального виконання своїх службових обов`язків та п. 8 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту в частині невиконання заходів безпеки під час несення служби 26.08.2020, що виразилось у здійсненні перевірки зупиненого ним автомобіля на проїзній частині, внаслідок чого ним отримане тілесне ушкодження є хибним та нічим не підтверджене.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 у справі №520/1030/21 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зазначив, що у ході проведення службового розслідування встановлено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, що виразився у порушенні вимог п.2 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», у частині непрофесійного виконання своїх службових обов`язків, п.8 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут) , у частині невиконання заходів безпеки під час несення служби 26.08.2020, що виразилось у здійсненні перевірки зупиненого ним автомобіля на проїзній частині, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. Обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність старшого сержанта поліції ОСОБА_1 не встановлено. При прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування спірного наказу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного суду України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, позивача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів , на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дослідивши відзив на апеляційну скаргу, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 проходить службу в органах внутрішніх справ з 10.05.2011, в Національній поліції з 07.11.2015.

27.08.2020 за № 5576/119-12/02-2020 до ГУ НП в Харківській обл. надійшла доповідна записка заступника начальника УКЗ ГУНП в Харківській області - начальника ВІОС полковника поліції Тюніна В.О., в якій містяться відомості про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 26.08.2020 на стаціонарному посту «Пісочин» за участі поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження.

Наказом ГУНП в Харківській обл. від 31.08.2020 №1701 створено дисциплінарну комісію та призначено службове розслідування.

30.10.2020 ГУНП в Харківській області був виданий наказ № 775 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського», яким до поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.

Позивач не погодився з правомірністю дій при проведенні службового розслідування та з зазначеним наказом, у зв`язку з чим звернувся до суду в даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про Національну поліцію", завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію", поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про Національну поліцію", поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Згідно з п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначені Дисциплінарним статутом.

Згідно положень статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У відповідності до п.8 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Відповідно до п.1.15 Правил дорожнього руху України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту визнається дисциплінарним проступком.

Згідно положень ч. ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно ч. 1 ст. 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку (ч. 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі доповідної записки від 27.08.2020, наказом від 31.08.2020 призначено службове розслідування. З вказаним наказом ознайомлено позивача, що підтверджено підписом останнього.

Дисциплінарною комісією проведено службове розслідування та складено висновок від 28.10.2020.

30.10.2020 наказом № 775 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються;

2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи;

3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами;

4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування;

5) користуватися правничою допомогою.

Під час розгляду справи встановлено, що у позивача було відібрано пояснення, згідно яких останній вказав, що 26 серпня 2020 року з 20 год. 00 хв. після проведення інструктажу у відповідності до розстановки нарядів він заступив на службу на стаціонарний пост «Пісочин» згідно доручення ГУНП в Харківській області від 23.07.2020 року № 78/119/01/20-2020 «Про вжиття додаткових превентивних заходів з попередження терористичних проявів, виявлення та вилучення з незаконного обігу вогнепальної зброї, набоїв та вибухових пристроїв».

Близько 22.30 години 26.08.2020 водій автомобіля «Mitsubishi Pajero», н.з. НОМЕР_1 , громадянин ОСОБА_2 , 1978 р.н., рухаючись по автодорозі «М-03» у напрямку м. Харків, під час проїзду вищевказаного стаціонарного поста зачепив правим боковим дзеркалом свого автомобіля старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , який перебував на проїзній частини.

26.08.2020 дану подію було зареєстровано до ITC ІПНП Люботинського відділення поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області (далі - Люботинське ВП) за № 6229.

Також на місце події було викликано слідчо-оперативну групу Люботинського ВП, працівниками якої було проведено огляд місця ДТП, складено схему та опитані свідки.

04.09.2020 матеріал, зареєстрований до ITC ІПНП Люботинського ВП за № 6229, для прийняття рішення був направлений до УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України (вих. № 4034/119-94/01/51/2020).

07.10.2020 УПП в Харківській області ДПП Національної поліції України вказаний матеріал разом з медичними довідками ОСОБА_1 направлено до СУ ГУНП в Харківській області для вирішення питання про внесення відомостей до ЄРДР (вих. № 11485/41/14/01-2020).

12.10.2020 СУ ГУНП в Харківській області вказаний матеріал направлено для розгляду до Харківського ВП ГУНП в Харківській області (вих. № 23320/119-24/2020).

13.10.2020 Харківським ВП ГУНП в Харківській області зазначений матеріал зареєстровано до ITC ІПНП за № 12458 та внесені відомості за даним фактом до ЄРДР за № 0001362 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Як вбачається з матеріалів службового розслідування, в ході його проведення було відібрано пояснення від учасників ДТП та свідків.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до доданого до матеріалів справи відеозапису можливо чітко встановити, що ОСОБА_1 під час спілкування з водієм зупиненого транспортного засобу знаходився не на спеціального відгородженій дорожній смузі (крайній праворуч) , а на другій по середині, чим створював загрозу безпеці дорожнього руху. Проїзна частина у місці скоєння ДТП має по три полоси руху в кожному напрямку.

Враховуючи вище зазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Посилання апелянта на те, що відеозапис був відсутній в матеріалах службового розслідування, відсутній в опису документів та матеріалів службового розслідування колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, оскільки у висновку службового розслідування зазначено про дослідження комісією під час проведення даного розслідування відеозапису даної дорожньо-транспортної пригоди, здійснений камерою відеоспостереження, яка розташована навпроти стаціонарного посту «Пісочин». Під час огляду в судовому засіданні апеляційної інстанції відеозапису представник позивача та представник відповідача не заперечували, що зафіксовано позивача, який зупинив автомобіль під час несення служби.

Також колегія суддів вважає необгрунтованими посилання апелянта на те, що транспортний засіб, який ним було зупинено для перевірки знаходився на спеціально відведеному місці, оскільки із відеозапису вбачається, що зупинений автомобіль перебував на правій полосі руху проїзної частини, а не у спеціально відведеному місці чи на узбіччі. Позивач під час спілкування з водієм зупиненого транспортного засобу перебував на правій полосі руху проїзної частини до дорожньої розмітки, нанесеної між полосами руху.

Тверджень апелянта про неможливість встановлення часу, місця та осіб зображених на даному відеозаписі, колегія суддів вважає такими, що не спростовують також правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки обставини , коло осіб та місце, зображені на вищезазначеному відеозаписі , співпадають з показаннями свідків та інформаційними мітками даного відеозапису.

Перевіряючи наведені учасниками справи аргументи змістом належних норм права та приєднаними до справи доказами, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що у ході розгляду справи відповідачем подані докази відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність звільнення позивача з посади.

В силу ч. 2ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що приймаючи оскаржуваний наказ відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо відсутності для скасування оскаржуваного наказу.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 по справі №520/1030/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк
Постанова складена в повному обсязі 25.01.23.