Справа № 640/25822/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус КО» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державна казначейська служба України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2022, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Амадеус КО» (далі - позивач, ТОВ «Амадеус КО») звернулося в суд з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - відповідач, ДАБІ України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Державна казначейська служба України (далі - третя особа) про визнання протиправною бездіяльності щодо неподання до третьої особи подання про повернення помилково сплачених грошових коштів у розмірі 1305000,00 грн, зобов`язання вчинити такі дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2021 позов задоволено.

01.02.2022 у справі видано виконавчий лист, в якому боржником зазначено ДАБІ України.

30.06.2022 позивач звернувся до суду із заявою про заміну сторони в указаному виконавчому листі, а саме, боржника з ДАБІ України на Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ України), оскільки на теперішній час усі права та обов`язки ДАБІ України перейшли до її правонаступника - ДІАМ України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2022 заяву задоволено.

Не погодившись із цією ухвалою, ДІАМ України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому листі відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що правові підстави для такої заміни відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі частини 1 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін, з таких підстав.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Водночас питання заміни сторони виконавчого провадження визначені в статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частинами 1, 4 якого у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під ним розуміють перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права до іншого. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, уповноважений відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі. Подібні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №826/16659/15, від 13.03.2019 у справі №524/4478/17, від 11.10.2019 у справі №812/1408/16, від 22.02.2021 у справі №910/6336/19, від 07.04.2022 у справі №910/8252/21.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. Подібну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №2а-23895/09/1270, від 07.04.2022 у справі №910/8252/21.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин. Особливістю публічного правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із цим суб`єктом. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №9901/348/19 та постановах Верховного Суду від 22.02.2021 у справі №910/6336/19, від 07.04.2022 у справі №910/8252/21.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДАБІ України з 20.03.2020 перебуває в стані припинення (запис №6047267).

Згідно з пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України« вирішено ліквідувати Державну архітектурно-будівельну інспекцію та утворити Державну сервісну службу містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду« утворено Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Установлено, що забезпечення діяльності Державної інспекції містобудування у 2020 році здійснюється в межах видатків, передбачених Державній архітектурно-будівельній інспекції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду« утворено ДІАМ України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. При цьому ліквідовано Державну інспекцію містобудування та Державну сервісну службу містобудування. Установлено, що забезпечення діяльності ДІАМ України та заходи, пов`язані з ліквідацією ДАБІ України, у 2021 році здійснюються в межах видатків, передбачених Державній інспекції містобудування та Державній сервісній службі містобудування.

20.05.2021 проведено державну реєстрацію ДІАМ України (), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №000092252.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 №960, Уряд погодився з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення ДІАМ України повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Крім того, відповідно до Положення про ДІАМ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1340, ДІАМ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд звертає увагу, що ДАБІ України як юридична особа не ліквідована, проте її функціональні обов`язки передані до ДІАМ України.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №924/159/14.

Сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень полягають у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) («Шмалько проти України» №60750/00, п. 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу («Бурдов проти Росії» № 589498/00, п. 34).

Апеляційний суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Hornsby v. Greece» (№18357/91 п. 40), «Деркач та Палек проти України» (№34297/02 та №39574/02, п. 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок («Immobiliare Saffi v. Italy» №22774/93 п. 74).

Відповідно до пункту 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії» (№ 589498/00), пункту 52 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України (№40450/04), відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

У пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини «Сокур проти України» (№29439/02) зазначено про те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Ураховуючи вищезазначене у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності заміни боржника у виконавчому листі з ДАБІ України на ДІАМ України.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко