Справа № 160/17746/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, яка не підлягає оподаткуванню, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 має педагогічний стаж більш ніж 30 років та вийшла на пенсію за віком.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.
Означена заява була передана на розгляд за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Однак, Головне управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області відмовило у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій з підстави того, що у позивача відсутній необхідний педагогічний стаж.
З таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Хмельницькій області позивач категорично не погоджується та вважає, що періоди роботи з 02.09.1982р. по 31.01.2012 р. на посаді викладача з класу музично-теоритичних дисциплін у Вільногірській дитячій музичній школі, з 01.02.2012р. по 16.11.2021р. на посаді викладача з класу музично-теоретичних дисциплін та фортепіано у Комунальному закладі «Дитяча музична школа» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, з 17.11.2021р. по 27.08.2022р. на посаді викладача з класу музично-теоретичних дисциплін та фортепіано в Комунальному закладі спеціалізованої мистецької освіти «Школа мистецтв ім.Петра Шияна) слід зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу та виплатити грошову допомогу в розмірі 10 місячних пенсій.
З огляду на викладене, позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 10.11.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою суду від 12.12.2022 року у відповідача-1 повторно витребувано належним чином завірену копію пенсійної справи позивача.
Заперечуючи проти позову, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. Відповідач-1 зазначає, що пунктом 7-1 розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначені обов`язкові умови для набуття права на отримання грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, якими є, зокрема, наявність необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах (від 25 до 30 років).
Також відповідач-1 зазначає, що оскільки позивачу призначена пенсія за віком з 28.08.2022 року, а тому, останній позбавлений права на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.
Крім того, відповідач-1 посилається на приписи Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 та стверджує, що основною умовою для зарахування певного періоду роботи до стажу, що дає прово на призначення пенсії за вислугу років та виплату грошової допомоги відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є робота в закладах і установах згідно вказаного Переліку та наявність відповідної посади в ньому.
Відповідач-1 зазначив про правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які грунтуються на нормах чинного законодавства з питань пенсійного забезпечення.
Зважаючи на викладене, відповідач-1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заперечуючи проти позову, надало відзив на позов, який долучений до матеріалів справи.
В обгрунтування своєї позиції відповідач-2 зазначає, що відповідно до Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» та «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909. Тобто, наявність відповідної посади у вказаному Переліку є необхідною умовою для виплати грошової допомоги, що передбачена п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідач-2 посилається на те, що коли згідно із статуними документами музична школа є закладом освіти, період роботи в такій школі на посаді викладача зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідач-2 зазначає, що до позашкільних навчальних закладів відносяться мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо.
Водночас, Переліком №909 передбачена посада викладача у середній музичній школі, музичній школі семирічці, школі музичних вихованців.
Відповідач-2 стверджує, що оскільки у спірний період, а саме з 02.09.1982 року по 31.12.1991 року відсутній статут, який був чинний на період роботи ОСОБА_1 в дитячій музичній школі, або інші документи на підтвердження належності цієї школи до середньої музичної школи чи дитячої музичної школи-семирічки, то відсутні підстави для зарахування вказаного періоду до спеціального стажу роботи.
Також відповідач-2 зазначає, що період роботи позивача з 01.02.1992 року по даний час на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін Вільногірської дитячої музичної школи, з 01.02.2012 року на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін та фортепіано комунального закладу, дитячої музичної школи Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та з 17.11.2021 року комунальний заклад спеціалізованої мистецької освіти «Школа мистецтв ім.Петра Шияна» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області не зараховано до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги, оскільки відсутні будь-які документи, які підтверджують належність місця роботи позивача до загальноосвітнього навчального закладу.
Відповідач-2 посилається на дискреційні повноваження пенсійного органу в питаннях призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, яка не підлягає оподаткуванню.
Зважаючи на викладене, відповідач-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивачем надано до суду відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи. Позивач вважає, що доводи відповідача-2, викладені у відзиві, є повністю необґрунтованими, а тому, просить задовольнити його позовні вимоги.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
07.09.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.
Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності вказану заяву було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
У спірному рішенні зазначено, що згідно записів трудової книжки від 01.09.1982 року НОМЕР_2 ОСОБА_1 прийнята в Вільногірську дитячу музичну школу на посаду викладача музично-теоретичних дисциплін з 02.09.1982 року, з 01.02.2012 року переведена на посаду викладача музично-теоретичних дисциплін та фортепіано комунального закладу, дитячої музичної школи Вільпогірської міської ради Дніпропетровської області, з 17.11.2021 року комунальний заклад спеціалізованої мистецької освіти «Школа мистецтв ім.Петра Шияна» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області по даний час.
При цьому, до спеціального стажу роботи, що дає прево на призначення грошової допомоги, не зараховано періоди роботи, а саме:
- з 02.09.1982 року по 31.12.1991 року - на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін Вільногірської дитячої музичної школи, так як відсутній статут, що був чинний на період роботи ОСОБА_1 в дитячій музичній школі, чи інші документи, які підтверджували, що ця школа була середньою музичною школою чи дитячою музичною школою-семирічкою;
- з 01.02.1992 року по даний час - на посаді викладача музично-теоретичних дисциплін Вільногірської дитячої музичної школи, з 01.02.2012 року переведена на посаду викладача музично-теоретичних дисциплін та фортепіано комунального закладу, дитячої музичної школи Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, з 17.11.2021 року комунальний заклад спеціалізованої мистецької освіти «Школа мистецтв ім. Петра Шияна» Вількогірської міської ради Дніпропетровської області, так як відсутні будь-які документи, що підтверджують належність до загальноосвітнього навчального закладу - дитячої музичної школи Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, комунального закладу, дитячої музичної школи Вільногірської міської ради Дніпропетровської області та комунальний заклад спеціалізованої мистецької освіти «Школа мистецтв ім. Петра Шияна» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області.
Враховуючи відсутність спеціального стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, прийнято рішення про відмову у перерахунку ОСОБА_1 згідно заяви від 07.09.2022 року.
Не погодившись з відмовою пенсійного органу у виплаті грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Згідно п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1191.
Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Згідно п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
За приписами пункту 6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Пунктом 7 Порядку № 1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 02.08.2019 року у справі №724/579/17, від 20.02.2019 року у справі №462/5636/16-а, від 19.03.2019 року у справі №466/5637/17.
Так, з матеріалів справи слідує, що підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій слугувало те, що позивач не має 30 років роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. При цьому, у спірному рішенні вказано, що підстави для зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи на посадах викладача музичних та мистецьких шкіл, відсутні, оскільки такі не належать до загальноосвітніх закладів.
Частиною 1 ст.10 Закону України Про освіту від 05.09.2017 року № 2145-VIII визначено, що невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.
Приписами ст.1 Закону України Про позашкільну освіту від 22.06.2000 року №1841-ІІІ передбачено, що система позашкільної освіти - освітня підсистема, що включає державні, комунальні, приватні заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти (заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої); гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти; відповідні органи управління позашкільною освітою і науково-методичні установи; інші суб`єкти освітньої діяльності, що надають освітні послуги у системі позашкільної освіти.
Заклад спеціалізованої позашкільної освіти - заклад позашкільної освіти, що надає спеціалізовану освіту мистецького, спортивного, військового або наукового спрямування.
Мистецька школа - заклад спеціалізованої мистецької освіти: музична, художня, хореографічна, хорова, школа мистецтв тощо, який надає початкову мистецьку освіту.
Частиною 3 ст. 12 Закону №1841-ІІІ передбачено, що заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв, малих академій мистецтв (народних ремесел), малих академій наук, мистецьких шкіл, спортивних шкіл, дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, фізкультурно-спортивних клубів за місцем проживання, фізкультурно-оздоровчих клубів осіб з інвалідністю, спеціалізованих дитячо-юнацьких спортивних шкіл олімпійського резерву, дитячих стадіонів, дитячих бібліотек, дитячих флотилій, галерей, бюро, оздоровчих закладів, що здійснюють позашкільну освіту.
Відповідно до приписів ст.21 Закону України Про позашкільну освіту перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Права, обов`язки та соціальні гарантії для педагогічних працівників закладу позашкільної освіти визначаються Конституцією України, Законом України Про освіту, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше, ніж 25 років.
Пунктом 5 ст.12 Закону №1841-III визначено, що перелік типів закладів позашкільної освіти затверджується Кабінетом Міністрів України.
Перелік типів позашкільних навчальних закладів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2011 року № 433.
Відповідно до п.6 Переліку №433 до позашкільних навчальних закладів відносяться мистецькі школи: музична, художня, хореографічна, хорова,
школа мистецтв тощо.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року №963 Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників. Так, до посад педагогічних працівників відносяться вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя дошкільного навчального закладу, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Даною постановою не передбачена посада позивача.
Крім того, Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18.06.2007 року №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.
У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).
Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року, яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Європейський суд з прав людини у п.52 та 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду.
На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі №876/5312/17, а також у постанові від 13 лютого 2019 року по справі №233/4308/17, встановила наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів у позашкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить також Постанова Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, згідно п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , зокрема:
- з 02.09.1982 року прийнята на посаду викладача з класу музично-теоритичних дисциплін у Вільногірській дитячій музичній школі;
- з 01.02.2012 року переведена до комунального закладу «Дитяча музична школа» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області на посаду викладача з класу музично-теоретичних дисциплін та фортепіано;
- з 17.11.2021 року по теперішній час працює на посаді викладача з класу музично-теоретичних дисциплін та фортепіано в комунальному закладі спеціалізованої мистецької освіти «Школа мистецтв ім.Петра Шияна».
З огляду на викладені вище норми права та правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30 січня 2019 року у справі №876/5312/17, викладач музичної школи та школи мистецтв є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто, працівником освіти, а тому, стаж роботи позивача на вказаних посадах має зараховуватись до педагогічного стажу у розумінні пункту «е`статті 55 Закону №1788-ХІІ навіть попри те, що зазначені посада прямо не передбачені затвердженим Переліком №909.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працював у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж"статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і має страховий стаж більш, ніж 30 років на таких посадах.
Отже, в силу приписів п.7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач має право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню).
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що рішення пенсійного органу щодо відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій позивачу є протиправним та підлягає скасуванню. А відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню шляхом зобов`язання належного пенсійного органу зарахувати період роботи до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, передбаченої п. е ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, а саме, з 02.09.1982 року по 31.01.2012 року на посаді викладача з класу музично-теоритичних дисциплін у Вільногірській дитячій музичній школі, з 01.02.2012 року по 16.11.2021 року на посаді викладача з класу музично-теоретичних дисциплін та фортепіано у Комунальному закладі «Дитяча музична школа» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, з 17.11.2021 року по 27.08.2022 року (дата досягнення пенсійного віку) на посаді викладача з класу музично-теоретичних дисциплін та фортепіано в Комунальному закладі спеціалізованої мистецької освіти «Школа мистецтв ім.Петра Шияна», а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, яка не підлягає оподаткуванню, у зв`язку з тим, що вона має педагогічний стаж більш ніж 30 років та вийшла на пенсію за віком.
З урахуванням вказаної норми Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було розглянуто заяву позивача про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вчинити дії, направлені на поновлення порушених ним прав позивача.
Крім того, відповідно пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
Так, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області приймалось спірне рішення за наслідками розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії та виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій.
Відповідачем-1 здійснено лише направлення ОСОБА_1 спірного рішення, яке було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Тому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до відповідача-1, оскільки останнім не вчинялось будь-яких дій та не приймалось жодних рішень, пов`язаних з розглядом заяви позивача від 07.09.2022 року, а отже, права ОСОБА_1 не були порушені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
З приводу розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, яка не підлягає оподаткуванню, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 має педагогічний стаж більш ніж 30 років та вийшла на пенсію за віком.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 27.01.2023 року.
Суддя І.О. Лозицька