Справа № 640/2846/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 січня 2023 року

м. Київ

справа № 640/2846/21

адміністративне провадження № К/990/409/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, третя особа: Одеська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення від 15 жовтня 2020 року № 257дп-20,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг, в якому просив суд визнання протиправним та скасування рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора від 15 жовтня 2020 року №257дп-20.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року, залишеними без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року, в позові відмовлено.

27 грудня 2022 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року. Заявник, посилаючись на положення пунктів 1,3 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та задовольнити позов.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив, що у цій справі судами не враховано висновки Верховного Суду щодо застосування підпунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» та Тимчасової інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12 лютого 2019 року №27 (далі - Інструкція №27), сформовані у справах №№819/936/16, 640/18269/20, 826/2719/16 та у справах №№822/3618/17, 160/3364/19 щодо значення доказів в адміністративному судочинстві.

Вирішуючи питання відкриття касаційного провадження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе, за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі. Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Перевіряючи доводи заявника щодо неврахування судами висновків Верховного Суду щодо застосування положень підпунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» та Інструкції №27, Верховним Судом установлено, що у наведених заявником прикладах справ відсутній висновок щодо положень Інструкції №27. Крім того, обставини цих справ не є подібними до спірних правовідносин, так як відсутні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.

Так, у адміністративних справах №№819/936/16, 640/18269/20, 826/2719/16, вирішувалося питання щодо правомірності притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності на підставі висновку службового розслідування, складеного виключно за матеріалами кримінального провадження. Тобто підставою для скасування таких висновків у зазначених ОСОБА_1 прикладах справ стало ототожнення різних видів юридичної відповідальності.

Натомість у цій справі, перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін суд апеляційної інстанції зазначив, що оскаржене рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності хоч і прийняте з урахуванням відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження, але ґрунтується на самостійних правових підставах, у тому числі висновку про результати службової перевірки. Докази, покладені в основу оскаржуваного рішення, Комісія отримала у порядку, встановленому порядком і може враховувати їх під час прийняття спірного рішення. Комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення позивача у межах кримінального провадження, а лише перевірила відповідність поведінки позивача вимогам Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу професійної етики. За таких обставин, наведені ОСОБА_1 приклади висновків Верховного Суду є незастосовними до спірних правовідносин через те, що зміст спірних правовідносин у цій справі у порівнянні з наведеними заявником прикладами справи є відмінним.

Наступною підставою касаційного оскарження заявник зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування приписів пунктів 2, 5 розділу ІІІ Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 04 листопада 2019 року №266 (далі - Порядок №266). Водночас приписи пункту 2 (щодо притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав, визначених частиною першою статті 43 Закону) та пункту 5 (щодо органу, що здійснює дисциплінарне провадження та основні засади діяльності дисциплінарної комісії) розділу ІІІ Порядку №266 є загальними та не потребують окремого висновку Верховного Суду за обставин, установлених судами у цій справі, а заявник жодним чином не аргументував яким чином такий висновок Суду щодо указаних ним норм буде мати вплив для вирішення цього спору по суті, за обставин установлених судами саме у цій справі, що мають індивідуальні ознаки.

Суд також відхиляє доводи заявника щодо оскарження ним судових рішень з підстав, визначених пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України, оскільки заявником не наведено вмотивованих аргументів щодо доказів, які на його думку є недопустимими, із зазначенням відповідного обґрунтування. Так, аргументи скарги в цій частині зводяться до неповного з`ясування судами першої та апеляційної інстанції обставин справи і доводів щодо неправильної оцінки доказів. Такі мотиви мають суб`єктивний характер та свідчать про переоцінку доказів у справі, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пунктів 1,3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду або відсутність такого висновку, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, третя особа: Одеська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення від 15 жовтня 2020 року № 257дп-20 повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко