Справа № 200/12008/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року справа №200/12008/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 200/12008/21 (головуючий суддя І інстанції Кравченко Т.О.), складеного у повному обсязі 30 грудня 2021 року у м. Слов`янськ Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури, в якому позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність прокуратури щодо затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року про поновлення позивача на посаді;

- стягнути з прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді за період з 04 березня 2021 року по 19 серпня 2021 року 115 робочих днів у розмірі 112 311,30 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді в сумі 96295 (дев`яносто шість тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 80 копійок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що порушення вимог ст. 236 КЗпП України не допускав, а, отже, відсутні підстави для виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 у справі № 200/8807/20-а в частині поновлення його на посаді.

Крім того, вважає, що строк звернення до суду із даним позовом є пропущеним.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне залишити без змін рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Дванадцятої кадрової комісії, Донецької обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення № 10 від 16 липня 2020 року кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 12 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації»; визнання протиправним та скасування наказу прокурора області Прокуратури Донецької області № 870-к від 03 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 04 вересня 2020 року на підставі рішення дванадцятої кадрової комісії № 10; поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області в Донецькій обласній прокуратурі з 05 вересня 2020 року; стягнення з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 05 вересня 2020 року без урахування обов`язкових відрахувань; також, позивач просив суд звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення в органах прокуратури України на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

04 березня 2021 року Донецький окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 200/8807/21, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправним та скасував рішення № 10 від 16 липня 2020 року кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 12 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації»;

- визнав протиправним та скасувати наказ прокурора області Прокуратури Донецької області № 870-к від 03 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області за п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 04 вересня 2020 року на підставі рішення дванадцятої кадрової комісії № 10;

- зобов`язав Донецьку обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області та органів прокуратури Донецької області з 05 вересня 2020 року;

- стягнув з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 вересня 2020 року по 04 березня 2021 року в сумі 122077,50 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

21 липня 2021 року Перший апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 200/8807/20-а задовольнив частково; рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 200/8807/20-а змінив; в абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 200/8807/20-а виключив слова «та органів прокуратури Донецької області»; в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 200/8807/20-а залишив без змін.

18 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Донецької обласної прокуратури з заявою, в якій просив виконати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та поновити його на посаді.

20 серпня 2021 року виконувач обов`язків керівника Донецької обласної прокуратури видав наказ № 2238-к, яким:

-скасував наказ прокурора Донецької області № 870-к від 03 вересня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та дотримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області;

-поновив ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 05 вересня 2020 року.

Підставою для видання наказу від 20 серпня 2021 року № 2238-к слугували заява ОСОБА_1 , рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 200/8807/20-а, постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2021 року у справі № 200/8807/20-а та виконавчий лист.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, у відповідача виник обов`язок компенсувати позивачеві середній заробіток за час такої затримки.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача середнє грошове забезпечення за час затримки виконання рішення суду в сумі 96 295,80 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. ч. 2-3 ст. 14 КАС судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 КАС передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 372 КАС судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частина 7 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачає, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Ст. 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видання відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Аналіз положень ч. 3 ст. 371 КАС та ч. 7 ст. 235 КЗпП України зумовлює висновок, що судові рішення про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

За висновком Пленуму Верховного Суду України, викладеним в п. 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним із дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайним виконанням судового рішення є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 20 серпня 2021 року прийнято наказ про поновлення позивача на посаді, тобто, після спливу 5 місяців після прийняття судом першої інстанції про поновлення позивача на посаді (04 березня 2021 року) та після подання позивачем відповідної заяви щодо виконання рішення суду (18 серпня 2021 року).

Відтак, на думку суду, відповідач ухилявся від негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

Посилання відповідача на порушення процесуальних строків звернення до суду є необґрунтованими, оскільки з даним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2021 року, одразу після прийняття прокуратурою наказу про поновлення його на службі, відтак, пропуску строку звернення до суду не відбулось.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена ст. 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

З аналізу вищевказаних норм права слідує, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Відповідна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 квітня 2021 року в справі № 826/11861/17, від 11 червня 2020 року у справі № 816/1895/18, від 24 червня 2021 року в справі № 640/15058/19 та від 20 липня 2021 року в справі № 826/3465/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19.

Як вже зазначалось, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року у справі № 200/8807/20-а в частині поновлення позивача на посаді виконано відповідачем 20 серпня 2021 року шляхом видання наказу № 2238-к, яким позивача поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 05 вересня 2020 року.

Відтак, рішення суду в частині негайного виконання не було виконано відповідачем у період з 05 березня 2021 року по 19 серпня 2021 року включно, відтак у позивача наявне право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за вказаний період на підставі ст. 236 КЗпП України.

При цьому ст. 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Такий обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Відтак, посилання відповідача, що затримка виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді обумовлена поважними причинами є необґрунтованими

Відтак, порушене право позивача внаслідок затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді підлягає відновленню шляхом стягнення з Донецької обласної прокуратури середнього заробітку в сумі 96295,80 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині обрахунку суми середнього заробітку не є оскарженим, відтак, суд апеляційної інстанції не надає оцінки рішенню суду в цій частині.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 200/12008/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 200/12008/21 залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 січня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.В.Сіваченко