Справа № 140/4724/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/4724/22 пров. № А/857/15045/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року, ухвалене суддею Димарчуком Т.М. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 140/4724/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0-0306, № 0-0306, № 0-0306, № 0-0306, № 0-0306, № 0-0306, № 0-0306, № 0-0306, № 0-0306 від 05.04.2021 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, а тому не має права на пільгу зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що є власником будівель сільськогосподарського призначення, а тому, згідно із п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, звільнений від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1) свинарник А-1 площею 587,2 кв. м.; 2) приміщення котельні Е-1 площею 135,2 кв. м.; 3) конюшня 3-1 площею 241,0 кв. м.; 4) теплиця стаціонарна Д-1 площею 1502,0 кв м; 5) складське приміщення Ж-1 площею 217,9 кв. м.; 6) звіроферма К-1 площею 399, 2 кв. м.; 7) службове приміщення В-1 площею 60,5 кв. м.; 8) водонапірна башня Г-1 площею 24,5 кв. м.; 9) овочесховище Б-1 площею 651, 4 кв. м.

05.04.2021 року відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення № 0-0306; № 0-0306; № 0-0306; № 0-0306; № 0-0306; № 0-0306; № 0-0306; № 0-0306; № 0-0306, на підставі яких визначив позивачу податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за податковий період - 2020 рік в сумі 33067,22 грн.

Не погодившись із цими рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внормовано приписами статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції, чинній па момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування території громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміре мінімальної заробітної плати, встановленої законом па 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно із підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів.

Апеляційний суд встановив те, що позивачу на праві власності належать: 1) свинарник А-1 площею 587,2 кв. м.; 2) приміщення котельні Е-1 площею 135,2 кв. м.; 3) конюшня 3-1 площею 241,0 кв. м.; 4) теплиця стаціонарна Д-1 площею 1502,0 кв м; 5) складське приміщення Ж-1 площею 217,9 кв. м.; 6) звіроферма К-1 площею 399, 2 кв. м.; 7) службове приміщення В-1 площею 60,5 кв. м.; 8) водонапірна башня Г-1 площею 24,5 кв. м.; 9) овочесховище Б-1 площею 651, 4 кв. м.

Отже, об`єкти нежитлової нерухомості, якими володіє позивач належать до будівель сільськогосподарського призначення.

Водночас, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, для звільнення від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки містить і іншу умову, крім приналежності об`єктів нежитлової нерухомості до будівель сільськогосподарського призначення, а саме, власник цих будівель має бути сільськогосподарським товаровиробником.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Апеляційний суд встановив, що позивач перебуває на податковому обліку як суб`єкт підприємницької діяльності з 26.06.2003 року. Позивач здійснює господарську діяльність за наступними найменуваннями КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (основний); 49.41 Вантажний автомобільні їй транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Отже, позивач, як фізична особа не є сільськогосподарським товаровиробником, оскільки не здійснює виробництво сільськогосподарської продукції.

Таким чином, позивач не має підстав, передбачених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, для звільнення від сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Отже, оскаржені податкові повідомлення-рішення відповідача є законними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року в справі № 140/4724/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 20.01.2023 року