Справа № 320/9786/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року № 320/9786/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області

про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, у якому просить суд :

- визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, відповідно до положень ст.13 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 14 152,00 грн.;

- зобов`язати управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням вже виплачених сум, а саме 10 240,00 грн.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, а відтак відповідно до положень статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 28.10.2022 відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 04.06.2018 та має право на пільги, встановлені законодавством України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у 2021 році позивачу виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 3906,00 грн.

Не погоджуючись з розміром отриманої грошової допомоги за 2021 рік, позивач 07.09.2022 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити невиплачену частину одноразової грошової допомоги до 5 травня, як особі з інвалідністю внаслідок війни II групи за 2021 рік з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області від 09.09.2022 №7450 позивачу повідомлено, що виплата щорічної допомоги до 5 травня у 2021 році проводилася у порядку та розмірах, встановлених відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», постанови Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2021 року №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а також, що щорічну разову грошову допомогу у 2021 році позивачу виплачено у розмірі 3906,00 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком у 2021 році, позивач звернувся з даним позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, а також створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі по тексту - Закон №3551-XII).

Відповідно до статті 13 Закону №3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-XIV), щорічно до 5 травня інвалідам війни ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28.12.2007, який набрав чинності 01.01.2008, зазначену норму статті 13 Закону №3551-XII викладено у такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI.

Законом України від 28.12.2014 №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набрав чинності 01.01.2015, розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону №3551-XII і Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме: №147 від 31.03.2015, №141 від 02.03.2016, №233 від 05.04.2017, №170 від 14.03.2018, №237 від 20.03.2019, №112 від 19.02.2020 та №325 від 08.04.2021, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги інвалідам війни.

Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України №325 від 08.04.2021 визначено розмір виплати разової грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи 3906,00 гривень.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

VI. Оцінка суду

На час виникнення спірних правовідносин постанова №325, якою виплату разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році особам з інвалідністю внаслідок війни затверджено у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 Закону №3551-XII, є чинною та не визнана Конституційним Судом України неконституційною.

Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин одночасно діяли Закон №3551-XII та постанова №325, які по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни.

За таких обставин суд, виходячи з наведених у частині четвертій статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, дійшов висновку, що для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2021 році слід застосовувати не постанову №325, а Закон №3551, який має вищу юридичну силу.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 у зразковій справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20) (на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому у вказаному вище судовому рішенні Велика Палата Верховного Суду констатувала, що під час обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня підлягає застосуванню мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою статті 28 Закону №1058-ІV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідальними органами, які зобов`язані завершити процедуру проведення розрахунків шляхом нарахування і виплати разової грошової допомоги до 5 травня, є управління соціального захисту населення за місцем проживання особи або центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, має право на перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, обчисленому відповідно до приписів частини п`ятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367-ХІV.

За таких обставин твердження відповідача про відсутність підстав для проведення позивачу перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком є необґрунтованими.

Суд також наголошує, що відсутність належного бюджетного фінансування не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002, 17.03.2004 № 7-рп/2004, 01.12.2004 № 20-рп/2004 та 09.07.2007 № 6-рп/2007).

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що дії відповідача, що виявились у нарахуванні та виплаті позивачу передбаченої статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж вісім мінімальних пенсії за віком, є протиправними.

Щодо вимог позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Однак, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Отже, визначаючись із належним способом захисту порушеного права позивача, суд вважає, що у даному випадку саме зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум, забезпечить ефективне поновлення порушених прав позивача та надасть гарантію остаточного вирішення спору.

Що стосується розміру недовиплаченої частини щорічної разової грошової допомоги, то суд зазначає, що в силу Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" мінімальна пенсія з 1 січня 2021 року складала 1769,00 грн., а тому щорічна разова допомога до 5 травня у 2021 році позивачу мала бути виплачена в розмірі 14 152,00 грн.

Натомість, судом встановлено, що позивач отримав зазначену соціальну виплату за 2021 рік в розмірі 3906,00 грн.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивачу, як особі зі статусом "особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни" у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, встановленого ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" підлягають задоволенню в частині проведення відповідних виплат, з урахуванням виплаченої суми, за 2021 рік у розмірі 10 246,00 грн. (14152,00 грн. - 3906,00 грн. = 10246,00 грн).

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIIІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо невиплати ОСОБА_1 разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» в розмірі 14 152,00 грн.

Зобов`язати управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області (, місцезнаходження: 09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, буд. 2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) суму недоплаченої разової щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням вже виплачених сум, а саме 10 240,00 грн., з врахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 24.01.2023