Справа № 420/9352/22
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9352/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Одеса

У залі судових засідань № 18

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

представника позивача - Воронкова В.О.

представника відповідача - Половенко В.Ю.

представника третьої особи - Лисого С.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа Головне управління Національної поліції в Одеській області про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, третя особа Головне управління Національної поліції в Одеській області про скасування рішення від 13.05.2022 року №82.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу відповіді на відзив, третій особі пояснень щодо суті спору.

Ухвалою від 09.09.2022 року суд перейшов до розгляду цієї справи в порядку загального провадження.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов обґрунтований позивачем тим, що оскаржуване рішення про заборону в`їзду в Україну не є обґрунтованим. Головне управління Національної поліції в Одеській області, на підставі подання якого було прийняте рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 13.05.2022 року №82 не можна віднести до переліку суб`єктів, за ініціативою яких може бути прийняте рішення про заборону в`їзду в Україну ДМС та її територіальними органами, визначених п. 4 «Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства». Цією Інструкцією чітко визначено перелік документів, на підставі яких приймається рішення про заборону в`їзду в Україну: звернення (довідка, рапорт). Серед них немає «подання», але рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 13.05.2022 року №82 прийняте саме на підставі подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13.05.2022 року №15/385. Враховуючи те, що подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13.05.2022 року №15/385 не обґрунтовує необхідність заборони в`їзду позивачу в Україну, а також порушує вимоги «Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцями та особам без громадянства», затвердженої Наказом МВС України №1235 від 17.12.2013 року, Головне управління Державної міграційної службу України в Одеській області після розгляду відповідного подання мало прийняти рішення про відсутність підстав для заборони в`їзду Муршудову Атіфу в Україну. Крім того, позивач просить при прийнятті рішення у цій справі врахувати висновки Верховного Суду, зокрема, у постанові від 20.09.2022 року у справі №755/7030/21 що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни походження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України. Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 14.04.2020 року у справі №480/296/19 діючим законодавством не передбачено направлення органами Національної поліції копії подання про скасування посвідки на тимчасове проживання особі, відносно якої це подання вноситься до відповідного органу ДМС, з тим, щоб ця особа мала можливість оскаржити таке подання. Рівно як і не передбачено адміністративної процедури оскарження такого подання.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що станом на 13.05.2022 року позивач - громадянин Азербайджану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, ухилився від виїзду з території України після закінчення відповідного терміну перебування. ГУ ДМС в Одеській області 13.05.2022 року прийняте рішення №273 про примусове повернення в країну походження громадянина Азербайджану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 17.05.2022 року. Згідно із розпискою від 13.05.2022 року позивач зобов`язався покинути територію України у визначений термін у рішенні від 13.05.2022 року №273 про примусове повернення в країну походження. Одночасно, до ГУ ДМС в Одеській області надійшло вмотивоване подання Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13.05.2022 року №15/385. В зазначеному клопотанні міститься вимога про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене подання обґрунтовано тим, що у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_2 неодноразово потрапляв в поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочинів, підозрювався в організації злочинів. Крім того, позивач систематично порушує норми адміністративного права. З метою конспірації постійно змінює місце проживання. Також, згідно з наявною інформацією, підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами Російської Федерації, підтримуючи військову агресію проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. З метою легалізації свого перебування на території України займається налагодженням корумпованих зв`язків. Таким чином, є підстави вважати, що перебування позивача на території України суперечить інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку та може призвести до порушень конституційних прав й законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Відповідач також зазначає, що Управління міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області розцінює діяльність позивача як одну з потенціальних загроз національній безпеці, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які знаходяться на території України та здійснює вплив на загострення криміногенної обстановки в Україні в цілому. Тобто, подання про прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, підготовлене відповідним органом в межах компетенції. Крім того, позивачем не оскаржувалось ані в адміністративному, ані в судовому порядку правомірність прийняття Управлінням міграційної поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області такого подання. Таким чином, відповідач вважає, що ним правомірно винесено рішення від 13.05.2022 року №82 про заборону в`їзду в Україну позивачу.

Представник третьої особи в судове засідання з`явився, В поясненнях щодо суті спору третя особа зазначає про те, що ГУ ДМС України в Одеській області 13.05.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатами проведеної перевірки наявних документів та відібраних пояснень було встановлено, що позивач прибув в Україну 2017 року легально, по паспортному документу на його ім`я для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданому 29.02.2016 року дійсному до 27.02.2026 року. ГУ ДМС в Одеській області було встановлено, що позивач 30.05.2017 року прибув до України через КПП «Бориспіль» - легально. Відповідно до п. п. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 року, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС. Таким чином, сплинув термін легального перебування позивача на території України. При цьому, позивач до органів ДМС з метою продовження строку перебування не звертався, законні підстави для оформлення такої процедури відсутні, тому особа на території України перебуває незаконно, постійного місця проживання та законного джерела для існування не має. 13.05.2022 року за порушення ч. 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто позивач ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в України, стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою про накладання адміністративного стягнення від 13.05.2022 року був притягнутий до адміністративної відповідальності. Своїми діями позивач грубо порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Крім того, 13.05.2022 року на адресу ГУДМС в Одеській області з ГУНП в Одеській області за вих. №15/385 було надіслано подання про прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України стосовно позивача. З подання вбачається, що управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області проводилась перевірка вихідців з країн ближнього зарубіжжя, на предмет недопущення розповсюдження ними кримінального впливу на території м. Одеси та Одеської області та була встановлена особа позивача, який за оперативними даними УМП проживав за адресою: АДРЕСА_2 , який неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочині організації злочинів, підозрюється у організації злочинів. Крім вищевикладеного за інформацією наданою з управління міграційної поліції від 19.07.2022 року № 15/706, вбачається, що при складанні протоколів про адміністративні правопорушення для ухилення від сплати штрафів ОСОБА_4 надав завідомо неправдиві адреси мешкання, а саме: 10.09.2021 року складено протокол №ЕАО 4753823 за ст. 125 КУпАП, де останній вказав адресу мешкання АДРЕСА_2 . Крім того, позивач на протязі тривалого часу систематично порушує норми адміністративного права: Закон України «Про дорожній рух», постанову Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за що відповідно поліцейськими складалися адміністративні матеріали. Так, згідно наявної інформації УМП підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, підтримуючи військову агресію проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні. За період перебування на території України ОСОБА_4 систематично порушує правила перебування в Україні: не має постійного місця мешкання, з метою конспірації постійно його змінює, не є працевлаштованим. В цілому подальше перебування на території України позивача суперечить інтересам Національної безпеки та охороні громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні. Враховуючи все вищенаведене, 13.05.2022 року вивчивши всі обставини та проаналізувавши норми чинного законодавства України, в інтересах забезпечення Національної безпеки України та охорони громадського порядку, боротьби з організованою злочинністю та беручи необхідність в охороні здоров`я, захисту прав та інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, ГУДМС в Одеській області прийняло законне рішення №82 про заборону в`їзду в України позивача терміном на 3 роки до 13.05.2025 року. Також ГУДМС 13.05.2022 року було прийнято рішення №273 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, щодо позивача. Представник позивача зазначає про те, що ОСОБА_4 , має постійний заробіток та працює різноробочим, проте доказів таких доводів не надає ані до суду, ані сторонам по справі. Також не надано жодних матеріалів та доказів які б підтверджували той факт, що позивач працевлаштований та має легальний дохід, сплачує податки, тощо. Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_4 , має законні підстави для отримання легального міграційного дозволу для перебування на території України беручи до уваги українське походження батька дружини, залишаються лише голослівними доводами і не більше, оскільки позивач прострочив усі дозволені Українським законодавством терміни перебування на території України після в`їзду та жодних заходів щодо легального подовження таких термінів перебування не вжив та не вживав. Також з матеріалів не вбачається, та ніяких доказів не надано, щодо того, що позивач якимись діями намагався легалізувати своє знаходження в України через походження батька громадянина ОСОБА_5 . Крім того, посилання позивача на висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2020 року по справі №480/295/19, суперечать обставинам спірних правовідносин даної справи відносно ОСОБА_6 , оскільки ГУНП в Одеській області є специфічним органом державної влади, в структуру якого входять відповідні підрозділи, які забезпечують функціонування органу поліції, зокрема начальника ГУНП в Одеській області. Враховуючи те, що управління міграційної поліції є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Одеській області, яке входить до складу кримінальної поліції Головного управління, тому начальник ГУНП є прямим керівником для цього підрозділу. З подання Головного управління вбачається, що перевірка стосовно позивача проводилась Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області в рамках здійснення оперативно-розшукової діяльності (у відповідності до повноважень, визначених у Положенні про управління міграційної служби поліції ГУНП в Одеській області), внаслідок чого і було підписано подання начальником ГУНП в Одеській області, як керівником поліції Одеської області. При цьому, посилання позивача на висновок викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 20 вересня 2022 року по справі № 755/7030/21 є недоцільними, оскільки спірні правовідносини у справі за позовом ОСОБА_6 не є тотожними правовідносинам, викладеними у зазначеному висновку Верховного Суду. Крім того, доводи позивача про відсутність підстав внесення ГУНП вказаних подань на адресу ГУДМС, оскільки відсутнє пред`явлення підозри у вчиненні злочину та відсутній вирок суду щодо ОСОБА_6 , не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Так, пред`явлення підозри або винесення судом обвинувального вироку можуть свідчити про притягнення позивача до кримінальної відповідальності за вже скоєнні злочини на території України, які є не зворотними як для громадян, так і для держави в цілому. Саме тому поліція проводить попереджувальні, профілактичні, превентивні заходи щодо унеможливлення скоєння злочинів на території України. Застосування заборони в`їзду в Україну визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд. Національна поліція України захищає людей не тільки від насильницьких, грабіжних або шкідливих актів, але й сприяє дотриманню усіх заборон, що встановлені законодавством України, також важлива значуща роль у належному забезпеченні громадського порядку та безпеки є превентивні заходи. На підставі викладеного, ГУНП в Одеській області та ГУДМС України в Одеській області при прийнятті спірних рішень діяли на підставі законодавства та у межах наданих повноважень. Крім того, третя особа зазначила, що практика Верховного Суду, на яку посилається у своїй заяві позивач, не може бути використана під час розгляду даної справи, оскільки відсутній зв`язок між предметами спору по справам №755/7030/21 та №480/295/19 та предметом спору по цій справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, а також обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, заперечення відповідача, суд вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином Республіки Азербайджан.

08 грудня 2001 року в Республіці Молдові між позивачем та громадянкою Республіки Молдова ОСОБА_7 був укладений шлюб.

На даний час позивач разом з дружиною та 2 дітьми проживає на території України, зокрема у м. Одесі.

При цьому, 13.05.2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №82 про заборону в`їзду в Україну, яким заборонено громадянину Азербайджану ОСОБА_3 в`їзд в Україну терміном на 3 роки до 13.05.2025 року (аркуш справи 43).

Корім того, рішенням №273 від 13.05.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, вирішено примусово повернути в країну походження громадянина Азербайджану ОСОБА_2 та зобов`язано покинути територію України у термін до 17.05.2022 року, включно (аркуш справи 47-51)

Позивач не погодився із рішенням відповідача від 13.05.2022 року №82 та звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. ст. 19, 26 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються ти ми самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно із ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно із ч.1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Згідно із п.п. «б» п. 4, п. 5, 6 «Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої наказом МВС №1235 від 17.12.2013 року, рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні)».

Рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Відповідно до п. п. 6, 9, 19 ст. 1, п. 5 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 12, ч. 4 ст. 18 Закону України «Про національну безпеку України» загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.

Національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

Стратегія національної безпеки України - документ, що визначає актуальні загрози національній безпеці України та відповідні цілі, завдання, механізми захисту національних інтересів України та є основою для планування і реалізації державної політики у сфері національної безпеки.

Загрози національній безпеці України та відповідні пріоритети державної політики у сферах національної безпеки і оборони визначаються у Стратегії національної безпеки України, Стратегії воєнної безпеки України, Стратегії кібербезпеки України, інших документах з питань національної безпеки і оборони, які схвалюються Радою національної безпеки і оборони України і затверджуються указами Президента України.

Сектор безпеки і оборони України складається з чотирьох взаємопов`язаних складових: сили безпеки; сили оборони; оборонно-промисловий комплекс; громадяни та громадські об`єднання, які добровільно беруть участь у забезпеченні національної безпеки. Функції та повноваження складових сектору безпеки і оборони визначаються законодавством України.

До складу сектору безпеки і оборони входять: Міністерство оборони України, Збройні Сили України, Державна спеціальна служба транспорту, Міністерство внутрішніх справ України, Національна гвардія України, Національна поліція України, Державна прикордонна служба України, Державна міграційна служба України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Служба безпеки України, Антитерористичний центр при Службі безпеки України, Служба судової охорони, Управління державної охорони України, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, Апарат Ради національної безпеки і оборони України, розвідувальні органи України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну військово-промислову політику.

Національна поліція України є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує громадську безпеку і порядок, охорону прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидію злочинності, а також надає визначені законом послуги з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ст. 2, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Так, ГУНП в Одеській області є специфічним органом державної влади, в структуру якого входять відповідні підрозділи, які забезпечують функціонування органу поліції, зокрема начальника ГУНП в Одеській області.

У відповідності до ч. 2, 3 ст. 2 Закону України «Про дисциплінарний статут України» керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником.

Начальник ГУНП в Одеській області є прямим керівником як структурних підрозділів апарату ГУНП в Одеській області, так і відокремлених територіальних підрозділів поліції Одеської області.

Враховуючи те, що управління міграційної поліції є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції в Одеській області, яке входить до складу кримінальної поліції Головного управління, тому начальник ГУНП є прямим керівником для цього підрозділу.

З подання Головного управління вбачається, що перевірка стосовно позивача проводилась Управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області в рамках здійснення оперативно-розшукової діяльності (у відповідності до повноважень, визначених у Положенні про управління міграційної служби поліції ГУНП в Одеській області), внаслідок чого і було підписано подання начальником ГУНП в Одеській області, як керівником поліції Одеської області.

Згідно п. п. 12 п. 1 «Положення про управління міграційної поліції Головного Управління Національної поліції в Одеській області», затвердженого наказом ГУНП в Одеській області від 28.04.2021 року №930 функції управління міграційної поліції відповідно до покладених на нього завдань здійснюються: взаємодією з іншими структурними підрозділами ГУНП, територіальними (зокрема міжрегіональними) органами Національної поліції України, органами державної влади, громадськими об`єднаннями, а також правоохоронними органами іноземних держав, міжнародними організаціями і засобами масової інформації у вирішенні протидії злочинності.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, перебування яких на території України не дозволяється, регулюється «Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802.

В якості правової підстави для заборони в`їзду в Україну в оскаржуваному рішенні від 13.05.2022 року №82 зазначено ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю та якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Указом Президента України від 14.09.2020 року №329/2020 введено в Стратегію національної безпеки України, відповідно до п. 19 якої Спеціальні служби іноземних держав, насамперед Російської Федерації, продовжують розвідувально-підривну діяльність проти України, намагаються підживлювати сепаратистські настрої, використовують організовані злочинні угруповання і корумпованих посадових осіб, прагнуть зміцнити інфраструктуру впливу.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем стало подання Головного управління Національної поліції в Одеській області №15/385 від 13.05.2022 року про прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України.

Подання обґрунтовано тим, що управлінням міграційної поліції ГУНП в Одеській області проводилась перевірка вихідців з країн ближнього зарубіжжя, на предмет недопущення розповсюдження ними кримінального впливу на території м. Одеси та Одеської області та була встановлена особа позивача, який за оперативними даними УМП проживав за адресою: вул. Щорса 35, який неодноразово потрапляв у поле зору правоохоронних органів, схильний до скоєння майнових злочині організації злочинів, підозрюється у організації злочинів. ОСОБА_4 на протязі тривалого часу систематично порушує норми адміністративного права: Закон України «Про дорожній рух», постанову Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, за що поліцейськими складалися матеріали про порушення норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, таким чином вчиняючи особливо суспільно небезпечні протиправні діяння, а саме: Білгород-Дністровський районний відділ поліції ГУНП в Одеській області №ЕАО 4753823 від 10.09.2021 року 00:00:00 ст. 125 інші порушення правил дорожнього руху п. 2.10.6 ПДР порушення п. 9.10 ПДР, не увімкнення аварійної сигналізації і не встановлення знаку аварійне попередження; Управління патрульної поліції в Одеській області від 07.09.2017 року 22:25:00 ст. 122 ч. 1 перевищення водіями т/з встановлених обмежень шв. руху та порушення інших ПДР п. 34 ПДР порушення вимог розмітки проїзної частини доріг штраф 225 грн.

Таким чином ОСОБА_4 порушує вимоги абзаців 11 та 12 ст. 14 (учасники дорожнього руху) Закону України «Про дорожній рух», зокрема, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимоги цього Закону, Правил дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Крім того, в поданні зазначено, що згідно наявної інформації позивач підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, підтримуючи військову агресію проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні.

За період перебування на території України ОСОБА_4 систематично порушує правила перебування в Україні: не має постійного місця мешкання, з метою конспірації постійно його змінює, не будучи працевлаштованим має постійні не встановлені джерела доходів. З метою легалізації свого перебування на території України займається налагодженням корумпованих зв`язків, та на даний час є підстави вважати, що його перебування на території України суперечить інтересам національної безпеки або охорони громадського порядку, а також охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні та відповідно до п. 1 ст. 1, п. 1-3 ст. 2, п.п. 1, 2 п. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ГУНП в Одеській області просить прийняти рішення про заборону в`їзду на територію України терміном на 3 роки відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже подання ГУНП в Одеській області про заборону в`їзду на територію України терміном на 3 роки підготовлене в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію», та направлене відповідачу у порядку, передбаченому п. 4, 5 «Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 .

При цьому, перевірка інформації зазначеної в поданні не є обов`язковою відповідно до п. 5, 6 вказаної Інструкції.

Враховуючи те, що підставою подання є інформація ГУНП в Одеській області, зокрема, стосовно того, що позивач підтримує тісні стосунки з кримінальними елементами російської федерації, підтримуючи військову агресію проти України та у свою чергу може впливати на криміногенну обстановку в регіоні, суд вважає обґрунтованими доводи, що своїми безпосередніми діями позивач створює реальну загрозу громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та національним інтересам України, та з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин вважає, що у відповідача були достатні підстави для прийняття рішення від 13.05.2022 року №82 про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на 3 роки.

Крім того, оскільки необхідність заборони в`їзду позивача визначена компетентним органом, то у відповідача були відсутні обґрунтовані сумніви у його недостовірності, та підстави для проведення перевірки відсутні.

Разом з цим, позивач не оскаржує дії Головного управління Національної поліції в Одеській області, не зазначає про оскарження подання, тощо.

Позивач також зазначає про необхідність застосування практики Верховного Суду у справах №480/296/19, №755/7030/21 при прийнятті рішення по цій справі, оскільки подання ГУНП в Одеській області від 13.05.2022 року №15/385 не обґрунтовує необхідність заборони в`їзду в ОСОБА_8 , не надає належних та допустимих доказів вини позивача у вчиненні будь-яких злочинів, а також порушує вимоги «Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої Наказом МВС України №1235 від 17.12.2013 року, то Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області після розгляду відповідного подання повинно було прийняти рішення про відсутність підстав для заборони в`їзду позивачу в Україну. Крім того, позивач зазначає що, діючим законодавством не передбачено направлення органами Національної поліції копії подання про скасування посвідки на тимчасове проживання особі, відносно якої це подання вноситься до відповідного органу ДМС, з тим, щоб ця особа мала можливість оскаржити таке подання. Рівно як і не передбачено адміністративної процедури оскарження такого подання.

Проте, суд зазначає, що застосування заборони в`їзду в Україну визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Національна поліція України захищає людей не тільки від насильницьких, грабіжних або шкідливих актів, але й сприяє дотриманню усіх заборон, що встановлені законодавством України, також важлива значуща роль у належному забезпеченні громадського порядку та безпеки є превентивні заходи.

Таким чином оскаржуване рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 13.05.2022 року №82 прийняте в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Крім того, позивач зазначає, що «Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» чітко визначено перелік документів, на підставі яких приймається рішення про заборону в`їзду в Україну: звернення (довідка, рапорт) та серед них немає «подання», але рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 13.05.2022 року №82 прийняте саме на підставі подання Головного управління Національної поліції в Одеській області від 13.05.2022 року №15/385.

Проте, суд зазначає, що назва документу, на підставі якого прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну не впливає на зміст відомостей про особу для прийняття такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, ), третя особа Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ) про скасування рішення від 13.05.2022 року №82 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.01.2023 року.

Суддя Л. І. Свида

.