Справа № 320/10585/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року Справа №320/10585/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач. ОСОБА_1 ) із позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області (далі відповідач, ГУ Нацполіції в Київській області) , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Київській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9170,82 грн.

В позовній заяві позивач зазначає про те, що після звільнення з 11.07.2022 зі служби в ГУ Нацполіції в Київській області згідно наказу начальника №0047 о/с від 11.07.2022 та розрахунок при звільненні було з ним проведено через 18 днів, а саме 29.07.2022, чим порушено чинне законодавство щодо строків розрахунку при звільненні та з посиланням на ст. 117 КЗпП України, правову позицію Верховного Суду, постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 та довідку від 24.10.2022 №15/17-2-2022 про розмір грошового забезпечення за останні два місці проходження служби перед звільненням, зазначає про середньоденне грошове забезпечення за травень-червень 2022 року 509,49 грн., у зв`язку з чим просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9170,82 грн.

18.11.2022, ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи визначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Даною ухвалою суду було запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву із належним обґрунтуванням своєї правової позиції щодо заявлених позовних вимог та наданням усіх наявних доказів та матеріалів відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 162 КАС України до відзиву мають бути додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи та у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Ухвала суду від 18.11.2022 отримана відповідачем засобами електронного зв`язку 18.11.2022, що підтверджується наявною у справі довідкою.

На час вирішення справи судом від відповідача відзиву на позовну заяву не надійшло, заяв клопотань з даного приводу до суду не надходило.

За ч. 5 та ч. 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження та за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу Управління Головного управління Національної поліції в Київській області, звільнений наказом начальника ГУ Нацполіції в Київській області від 11.07.2022 № 0047 о/с за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», стаж служби склав 15 років 10 місяців та 10 днів.

Відповідно до вказаного наказу начальника ГУ Нацполіції в Київській області від 11.07.2022 № 0047 о/с вислуга років ОСОБА_1 (0058457) для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції склала 15 років 10 місяців та 10 днів; вислуга років на пільгових умовах становить 02 роки 8 місяців 09 днів, усього вислуга років склала 18 років 06 місяців 19 днів.

На адвокатський запит, щодо нарахування та виплати виду грошового забезпечення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та коли саме було її виплачено, відповідач листом від 24.10.2022 № 29/м-181 щ, повідомив, що станом на день звільнення зі служби ОСОБА_1 були установлені наступні види грошового забезпечення в таких розмірах:

- посадовий оклад 2700,00 грн.;

- оклад за спеціальним званням «майор поліції» - 2000,00 грн.;

- надбавка за стаж служби (30 %) 1410,00 грн.;

- надбавка за специфічні умови проходження служби (45 %) 2749,50 грн.;

- надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (15%) 405,00 грн.;

- премія (65,859 %) 6101,51 грн.

Загальна сума грошового забезпечення на день звільнення склала - 15 366,01 грн.

Одноразова грошова допомога (ОГД) була виплачена 29.07.2022 після надходження асигнувань для здійснення такої виплати.

Відповідач також зазначив, що 29.07.2022 позивачу було виплачено грошове забезпечення, індексація грошового забезпечення з 01.07.2022 по 11.07.2022, та грошова компенсація за 20 днів невикористаної в році звільнення відпустки, а також нараховано та виплачено ОГД.

Наведені вище обставини сторонами не заперечуються.

Таким чином, вважаючи несвоєчасну виплату одноразового грошового забезпечення протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до довідки ГУ Нацполіції в Київській області про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два місяці проходження служби перед звільненням із зазначенням його середньоденного та середньомісячного розмірів від 24.10.2022 №15/17-2022 вбачається, що за травень 2022 року позивачу нараховано грошове забезпечення у сумі 15 609,01 грн., за червень 2022 року нараховано 15 470,14 грн., кількість відпрацьованих календарних днів за останніх два місяці склала 61 день, календарних днів 61 день, середньомісячне число календарних днів у розрахунковому періоді визначено 30,5 днів.

Відповідно, середньоденне грошове забезпечення зазначено 509,49 грн., середньомісячне грошове забезпечення 15 539,45 грн.

Відповідно, позивач вважає, що з ним було несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні з порушенням таких строків розрахунку на 18 днів, у зв`язку з чим він має право на стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9170,82 грн.

Враховуючи відсутність викладеної правової позиції відповідача, суд виходить із відповіді на запит адвокату, в якій ГУ Нацполіції в Київській області вказано, що розрахунок із позивачем на підставі наказу про звільнення від 11.07.2022 № 0047 о/с щодо одноразового грошового забезпечення (ОГД) було проведено 29.07.2022.

Таким чином, суд встановив, що наявний спір щодо несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні із ОСОБА_1 згідно наказу про звільнення від 11.07.2022 № 0047 о/с щодо одноразового грошового забезпечення (ОГД), та відповідно, предметом спору у даній справі є середнє грошове забезпечення, що підлягає стягненню за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейського, у зв`язку з чим суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність обставин протиправності дій відповідача щодо не несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні позивача зі служби в силу положень ч. 2 ст. 2 КАС України та обставин стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки такого розрахунку.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Частиною першою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII).

Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» встановлено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За змістом абзацу першого пункту 6 розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Пунктами 7 та 8 розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» Порядку № 260 передбачено, що у наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.

Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Щодо можливості застосування у спірних правовідносинах положень законодавства про працю суд виходить з того, що оскільки положення спеціального законодавства, зокрема Закону № 580-VIII та Порядку № 260, не врегульовують усіх питань, які можуть виникати при звільненні зі служби в поліції, як-то відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд має застосовувати до спірних правовідносин окремі положення КЗпП (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 30.01.2019 в справі № 806/2164/16.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, одноразова грошова допомога при звільненні, на яку мав право позивач, відноситься до належних звільненому сум, тому повинна бути виплачена у день звільнення позивача зі служби в поліції. Факт не виплати такої суми в установлений строк є підставою для застосування наслідків, які передбачені статтею 117 КЗпП України.

Посилання відповідача на пункт 8 розділу VI «Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні із служби» Порядку № 260 стосовно того, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські, суд визнає незмістовними з огляду на приведені вище норми права та правові висновки Верховного Суду, які враховуються судом в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, стосовно того, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

В цьому випадку фактичний розрахунок з позивачем проведено відповідачем 29.07.2022, таким чином відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.07.2022 по 29.07.2022, тобто за 18 робочих днів.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням складав 31 079,15 грн. (за травень 2022 року 15609,01 грн., за червень 2022 року 15470,14 грн.), то розмір середньоденного грошового забезпечення складає 509,49 грн. ( 31 079,15 грн. : 61 день (кількість робочих днів у травні (31) та червні (30)), що підтверджується довідкою про розмір грошового забезпечення від 24.10.2022 №15/17-2022.

Відповідно, розмір середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 9170,82 грн. (509,49 грн. х 18 днів).

Суд звертає увагу, що відповідачем добровільно позивачу виплачена сума одноразової грошової допомоги при звільненні, хоча із затримкою. При цьому розмір такої допомоги не оспорюється ані позивачем, ані відповідачем.

Тобто в цьому випадку відсутній спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми, а цей спір виник саме з підстав затримки розрахунку з позивачем при звільненні, відповідальність за що передбачена саме частиною першою статті 117 КЗпП.

Суд зазначає та враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Як наслідок, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №750/5074/17.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 . 2 ст. 77 КАС України).

Суд зазначає, що відповідач у даній справі не скористався своїм правом щодо доведення правомірності своїх дій та відсутності бездіяльності за спірним предметом спору згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи, що під час звернення до суду позивач не сплачував судовий збір внаслідок звільнення від такої сплати, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 77-80, 90, 243-246, 250, 262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції України в Київській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9170,82 грн. (дев`ять тисяч сто сімдесят гривень 82 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.