Справа № 340/2332/20
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/2332/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку загального позовного письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 4010870; адреса: вул. В.Чміленка,41, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006)

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 21 травня 2020 року №682 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області в частині застосування до поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати незаконним та скасувати Наказ начальника Головного управління в Кіровоградській області від 25 травня 2020 року №178 о/с По особовому складу в частині звільнення зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України Про національну поліцію старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0068867), поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області з 29 травня 2020 року, виплативши грошову компенсацію за 13 днів невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік;

- поновити позивача на службі в поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області з 29 травня 2020 року;

- стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи 29.05.2020 року до моменту винесення рішення по справі;

Принагідно позивач просив допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць та стягнути з відповідача ва користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивача протиправно звільнено з органів поліції, оскільки висновки службового розслідування стосовно нього є необ`єктивними. Зазначено, що стосовно позивача застосовано найсуворіше дисциплінарне стягнення - звільнення, проте підстав для застосування його відсутні, з урахуванням того, що раніше позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності та мав позитивну характеристику та хороші показники роботи. Зауважує, що у висновку службового розслідування не вказано, які саме дії призвели до порушення норм професійної та службової етики, що свідчить про поверхневе та формальне проведення службового розслідування. Під час проведення службового розслідування відповідачем не досліджувалися факти та обставини дисциплінарного проступку, його наявність або відсутність, а фактично доводилась вина у вчиненні кримінального правопорушення, що не допустимо. Також на момент проведення службового розслідування вина позивача у вчиненні кримінального злочину була не доведена, а сам факт відкриття кримінального провадження відносно позивача ще не свідчить про його вину, за відсутності рішення суду, яке набрало законної сили, щодо визнання особи винуватою. Також відповідачем неправильно надано оцінку обставинам затримання позивача, оскільки факт затримання було розцінено останнім як напад.

У відзиві на позов відповідач, посилаючись на безпідставність доводів позивача, та законність спірного Наказу просить позовні у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що предметом службового розслідування було порушення позивачем службової дисципліни та не залежить від встановлення вини позивача у вчиненні кримінального правопорушення. У матеріалах службового розслідування містяться документи, пов`язані з кримінальним провадженням відносно ОСОБА_1 , адже службове розслідування розпочате за фактом саме затримання в порядку КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 368 КК України. Документи кримінального провадження досліджувалися і бралися до уваги виключно під кутом службової дисципліни та етики. Також відповідач наголошує, зазначає, що надзвичайна подія за участю позивача була висвітлена у багатьох засобах масової інформації Вказані вище обставини створили негативний суспільний резонанс спричиненого надзвичайною подією за участю ОСОБА_1 який призвів до дискредитації органів поліції.

Обмінючись іншими заявами по суті справи (відповідь на відзив та заперечення) та виступивши у судовому засіданні із вступним словом і додатковими поясненнями, представники сторін підтримали раніше заявлені позиції.

Судом вчинені такі процесуальні дії та розглянуті клопотання сторін у справі:

-ухвалою судді від 06 липня 2020 року відкрите провадження у справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження

- ухвалою суду від 01 вересня 2020 року суд ухвалив розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначеив справу до розгляду у підготовчому засіданні;

- ухвалою, постановленою у підготовчому судовому засіданні, суд задовольнив клопотання представника відповідача про допит свідків;

- ухвалою від 22 вересня 2020 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні ;

- ухвалами суду призначені судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями сторони позивача;

- на підставі частини дев`ятої статті 205 КАС України, постановивши відповідну ухвалу 08 липня 2021 року, суд розглянув справу у загальному письмовому провадженні, попередньо заслухавши свідків у відкритому судовому засіданні.

Розглянувши у загальному позовному провадженні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши свідків, об`єктивно і неупереджено оцінивши інші докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Старший сержант поліції ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин проходив службу в Національній поліції на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Маловисківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області.

Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 18 березня 2020 року № 399 «Про призначення проведення службового розслідування» призначено проведення дисциплінарною комісією службового розслідування фактів:

- затримання у порядку ст. 208 КПК України поліцейського СРПП № 2 Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- оголошення позивачеві про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України.

Листом від 19.03.2020 вих. № 04.11/04.11/5750 Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві повідомило ГУ НП в Кіровоградській області про те, що слідчим управлінням ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за №0000104 від 30 вересня 2019 року за підозрою ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України.

За результатами проведеного службового розслідування, 04 травня 2020 року начальником Головного управління затверджений Висновок, яким, серед іншого, встановлене коло осіб, якими вчинено дисциплінарні проступки, та обрано відповідні заходи дисциплінарного впливу.

Так, зокрема, 21 травня 2020 року Наказом ГУНП в Кіровоградській області № 682 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Маловисківського ВИ ГУНП в Кіровоградській області» до ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції України.

Висновки службового розслідування грунтуються на таких обставинах.

ОСОБА_1 , поліцейський сектору реагування № 2 патрульної поліції Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області, використовуючи свої службові повноваження, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення за рахунок інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з вересня 2019 року систематично висував незаконну вимогу ОСОБА_2 , який періодично займається приватними перевезенням вантажів на території Маловисківського району Кіровоградської області, щодо передачі йому грошових коштів за неініціювання перевірок його діяльності на території зони обслуговування поліцейського патруля, до якого він входив, пошуку і виявлення можливих порушень діяльності з можливістю притягнення останнього до встановленої законом відповідальності, а також створення інших перепон для перешкоджання у здійсненні ним своєї діяльності.

Натомість. ОСОБА_2 , враховуючи службові повноваження ОСОБА_1 , його функціональні та оперативні можливості, а також те, що останній є представником влади, був вимушений погодитись на протиправні вимоги вищевказаного працівника поліції.

14.03.2020, близько 20.30 год. ОСОБА_1 вчергове зателефонував ОСОБА_2 та висунув незаконну вимогу щодо передачі йому грошових коштів у більшому розмірі, а саме 3000,00 грн. за не перешкоджання його діяльності, на що останній погодився та повідомив до Кіровоградського управління ДВБ НП України, які здійснювали оперативне супроводження кримінальної справи № 0000104.

Так, 15.03.2020, близько 08.30 год., ОСОБА_2 на виконання протиправної вимоги ОСОБА_1 , не бажаючи настання негативних наслідків для своїх прав та інтересів, прибув до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого на перехресті автодоріг Кропивницький-Умань та Смоліно-Новопавлівка, Маловисківський район. Кіровоградська область. При зустрічі, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000.00 грн. При цьому, останній, побачивши як до нього наближаються працівники поліції, сів до свого автомобіля ВАЗ 2115 н.з. НОМЕР_2 та почав втікати. Працівники Кіровоградського управління ДВБ Національної поліції України та Територіального управління ДБР у м. Миколаєві, переслідуючи ОСОБА_1 наздогнали його у смт Смоліне Маловисківського району Кіровоградської області і затримали.

У цей же день, в ході проведення слідчих (розшукових) дій правоохоронними органами було вилучено заздалегідь ідентифіковані грошові кошти, передані ОСОБА_2 .

Окрім того, у ОСОБА_1 було зроблено змиви з пальців та долонь правої та лівої руки, які при просвіченні ультрафіолетовим ліхтариком, мали ознаки світіння зеленого кольору. Також, протиправні дії ОСОБА_1 були задокументовані шляхом проведення негласних слідчих (розшукових) дій, дозвіл на проведення яких надано Миколаївським апеляційним судом.

15.03.2020 ОСОБА_1 затримано органом досудового слідства в порядку ст. 208 КПК України та в цей же день повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, тобто в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданого службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

17.03.2020 слідчим суддею відносно підозрюваного обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави з покладанням на підозрюваного обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

17.03.2020 ОСОБА_1 звільнено з-під варти та застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 надавати пояснення відмовився на підставі ст. 63 Конституції України, що засвідчив підписом у відповідній графі бланка пояснень.

У ході службового розслідування був опитаний ОСОБА_2 . У наданих поясненнях він підтвердив обставини, за яких спілкувався з позивачем, а також зазначив, що йому набридли побори зі сторони ОСОБА_1 , тому він звернувся до правоохоронних органів із письмовою заявою про те, що останній вимагає від нього грошові кошти.

Кріс того, відповідач вказав, що вищевказані події за участю ОСОБА_1 висвітлено в засобах масової інформації та мережі Інтернет (повідомлення на сайтах «ДБР затримаю патрульного з Маїовисківського району, підозрюють в хабарництві тощо) з негативного боку, що, як наслідок, дискредитувало Національну поліцію України, зокрема Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області (відповідні матеріали долучено до матеріалів службового розслідування).

За таких умов відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 :

- присяги працівника поліції, затвердженої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію»;

- пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію»;

- статті 68 Конституції України;

- частини 1 статті 22 та частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання корупції»;

- пунктів 1, 3, 4, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII;

- абзаців 1, 2. 5 пункту 1 розділу II Правил поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179;

- наказу ГУНП в Кіровоградській області від 20.03.2018 № 138 «Про заходи щодо профілактики вчинення неправомірних лій поліцейськими, запобігання злочинним проявам та недопущення скоєння інших надзвичайних подій за участі поліцейських».

На переконання відповідача, порушення вище зазначених вимог виразилося у тому, що ОСОБА_1 :

-не відмовився від пропозиції отримання неправомірної вигоди, не залучив свідків під час вказаної пропозиції.

-не повідомив про пропозицію надання неправомірної вигоди керівництво та свідомо проігнорував вимоги Національної поліції України та ГУНП в Кіровоградській області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення протиправних дій;

-не вжив заходів щодо припинення порушень з боку ОСОБА_2 якщо такі були ним допущені, не задокументував їх належним чином;

-не дотримавшись зазначених вище вимог, дискредитував звання рядового і начальницького складу органів національної поліції вчинив проступок, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості.

Не погодившись із правомірністю застосованого дисциплінарного покарання, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580- VIII, а також Дисциплінарного статуту Національної поліції України (затверджений Законом України від 15.03.2018р. №2337-VIII; далі - Статут).

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті служби у поліції.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Як указано у статті 6 названого Закону, поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про Національну поліцію" поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського. Поліція не має права відмовити в розгляді або відкласти розгляд звернень стосовно забезпечення прав і свобод людини, юридичних осіб, інтересів суспільства та держави від протиправних посягань з посиланням на вихідний, святковий чи неробочий день або закінчення робочого дня.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (пункт 1); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (пункт 2); поважати і не порушувати прав і свобод людини (пункт 3).

У силу дії спеціальної норми права частини другої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Як передбачено частиною першою статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Таким чином, інститут Присяги поліцейського вже сам по собі призначений забезпечити дотримання публічним службовцем поліцейським закону як у повсякденній службовій, так і позаслужбовій (приватній) діяльності.

При цьому, у кореспонденції з частиною другою статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" інститут присяги поліцейського забезпечує необхідність виконання завдань поліції незалежно від дії будь-яких факторів, адже жодних виключень із загального правила законом не передбачено.

За визначенням частини першої статті 1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У силу частини третьої статті 1 Статуту до змісту службової дисципліни також віднесено такі обов`язки поліцейського як: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, у розумінні частини першої статті 12 Статуту визнається дисциплінарним проступком.

Отже, до кола формальних ознак дисциплінарного проступку поліцейського належать: 1) недотримання вимог чинних нормативно-правових актів; 2) недотримання Присяги поліцейського; 3) невиконання наказів керівників; 4) неналежний рівень знань положень нормативно-правових актів та змісту власних функціональних обов`язків за посадою; 5) не виявлення поваги до прав, честі і гідності людини, не утримання від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 6) ненадання допомоги та не запобігання вчиненню правопорушень; 7) не вжиття заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського із одночасним інформуванням про це безпосереднього керівника; 8) не утримання від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки; 9) не утримання від дій, що підривають авторитет Національної поліції України; 10) недотримання правил внутрішнього розпорядку; 11) невиконання заходів безпеки у службовій діяльності; 12) незабезпечення належного рівня власної професійної підготовки (кваліфікації); 13) неналежне ставлення до збереження службового майна, незабезпечення належного стану зброї та спеціальних засобів; 14) не виявлення поваги до честі і гідності інших поліцейських і працівників поліції, не надання допомоги іншим поліцейським, не стримування інших поліцейських від вчинення правопорушень; 15) не дотримання правил носіння однострою та знаків розрізнення; 15) не сприяння керівникові в організації дотримання службової дисципліни, не інформування керівника про будь-які порушення службової дисципліни; 16) перебування на службі у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків частиниою другою статті 14 Статуту передбачено проведення службового розслідування, під яким відповідно до частини першої статті 14 цього ж Статуту розуміється діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

У спірних правовідносинах службове розслідування було призначено та проведено.

Недоліків в організації службового розслідування, а також дефектів у процедурі службового розслідування, які поставили б під сумнів достовірність встановлених ним обставин та законність висновків такого розслідування, судом під час вирішення спору не виявлено.

Ознак порушення прав та інтересів заявника у процедурі службового розслідування матеріали справи не містять.

В силу правового висновку постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №822/1175/17 з приводу наслідків недотримання особою Правил етичної поведінки поліцейських в аспекті припинення подальшої публічної служби поліцейський повинен дотримуватись покладених на нього вимог, в тому числі етичного та морального змісту, як в робочий час, так і в час відпочинку, що передбачено вимогами Дисциплінарного статуту та Закону України «Про Національну поліцію», та уникати вчинення дій, які б могли викликати негативну суспільну думку населення відносно органів поліції та спричинити суспільний резонанс.

Зі змісту Присяги поліцейського, текст якої наведено у статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», вбачається, що особа, яка вступає на службу в поліцію, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягає вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

За правовими висновками постанови Верховного Суду від 14.04.2021р. у справі №320/3085/20: 1) адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової чи адміністративно-правової кваліфікації діяння чи інших аспектів відповідного провадження; 2) Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами; 3) Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням; 4) звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби не пов`язано із кримінально-правовою, цивільно-правовою чи адміністративно-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для ініціювання службового розслідування; 5) Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях; 6) Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру; 7) працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту; 8) поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби; 9) Порушення моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства; 10) Відсутність обвинувального вироку не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни).

З огляду на викладені правові позиції суд доходить до переконання про те, що обставини фізичної наявності зустрічей поліцейського з іншими громадянами не в інтересах поліцейської служби та навіть сам лише зміст комунікації, котра явно та очевидно не сприяє досягненню покладених на органи Національної поліції України завдань, вже здатні утворити закінчений склад дисциплінарного проступку поліцейського у вигляді порушення Присяги поліцейського.

Принагідно суд зауважує, що в силу правового висновку Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №802/1767/17-а повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, однак її вину у вчиненні злочину ще потрібно довести, принаймні на цій стадії кримінального провадження твердити про її винуватість як доконаний факт не можна.

Відтак, склад дисциплінарного проступку поліцейського має бути вичерпно викладений Дисциплінарною комісією у тексті Висновку службового розслідування із посиланням на ті об`єктивні дані, котрі фізично знаходились у розпорядженні Дисциплінарної комісії на момент складання Висновку службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських (затверджені наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Під час виконання службових обов`язків поліцейському заборонено: сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання; допускати будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками; використовувати будь-які предмети, на яких зображена символіка політичних партій, та провадити політичну діяльність, висловлювати особисте ставлення до діяльності політичних партій під час виконання службових повноважень, а також використовувати службові повноваження в політичних або особистих цілях; розголошувати та використовувати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, у тому числі після припинення служби в поліції, крім випадків, визначених законом; знімати з однострою чи приховувати нагрудний знак (жетон), а також будь-яким іншим чином перешкоджати прочитанню інформації на ньому або фіксуванню за допомогою технічних засобів, крім випадків, коли поліцейський виконує службові обов`язки в режимі секретності в установленому законодавством України порядку; перебувати на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, уживати тютюнові вироби під час безпосереднього виконання службових обов`язків і в невстановленому місці.

Отже, із тексту перелічених актів вбачається, що зустрічі поліцейського з іншими громадянами не в інтересах поліцейської служби та проведення комунікації (розмов чи конклюдентних дій), котра явно та очевидно не сприяє досягненню покладених на органи Національної поліції України завдань, можуть розцінюватися як дисциплінарних проступок безвідносно до наявності у таких діях складу кримінального чи адміністративного правопорушення.

Так, попри те, що позивач категорично заперечує достовірність викладених висновку службового розслідування обставин щодо отримання коштів від ОСОБА_2 за неперешкоджання його діяльності, суд разом із тим вважає, що пояснення позивача, що надані ним як свідком під час судового розгляду цієї адміністративної справи, таких обставин не спростовують. Позивач повідомив, що ОСОБА_2 дійсно передавав йому грошові кошти, однак це було повернення позики, яку ОСОБА_1 раніше позичив їх спільному знайомому. Воднораз, ані точної суми позичених коштів, ні дати здійснення такої позики, так само як і обумовленої дати повернення коштів, ОСОБА_1 суду не повідомив. Крім того, позивач не назвав суду, яка сума коштів уже була йому повернута та які саме обставини спричинили повернення позики не безпосередньо позичальником, а ОСОБА_2 .

Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що під час службового розслідування відповідач фактично оцінював докази в рамках кримінального провадження, подані на підтвердження винуватості позивача у вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, рішення про захід впливу у вигляді звільнення вжито до позивача за дії, що виразились у вчиненні проступку, що підриває авторитет поліції і її працівників в очах громадськості, порушення етики поведінки поліцейського, чим допущено порушення службової дисципліни. Тобто, наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ґрунтується на самостійних підставах, натомість, встановлення вини позивача у вчиненні злочину є компетенцією суду, який розглядає притягнення позивача до кримінальної відповідальності.

Суд зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із відкриттям кримінального провадження та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №805/623/16-а.

Окрім вказаного, як встановлено матеріалами службового розслідування, підставою для накладення дисциплінарного стягнення став не лише задокументований факт вимагання та отримання неправомірної вигоди, але й бездіяльність у зв`язку неповідомленням про можливе надходження неправомірної вигоди та нереагування на вказану подію згідно з вимогами положень статті 24 Закону України «Про запобігання корупції», пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію».

Вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству, шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Подібний за змістом висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №810/2073/16, від 14.07.2022 у справі №520/1795/19, від 30.08.2022 у справі №120/8381/20-а, від 19.05.2022 у справі №480/4079/18, від 12.05.2022 у справі №260/1/19.

Тому, продовжуючи розгляд справи, суд відмічає, що за правилами частини. Третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

У силу частини третьої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Таким чином, усі юридичні фактори, котрі мають юридичне значення для вирішення питання про дисциплінарне покарання поліцейського повинні бути викладені Дисциплінарною комісією у висновку службового розслідування.

Окрім того, відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Звідси слідує, що у процедурі дисциплінарного провадження відносно поліцейських законодавець наділив свободою адміністративного розсуду одразу двох учасників, а саме: дисциплінарну комісію тероргану Національної поліції України та керівника тероргану Національної поліції України, дискреція кожного з яких є вільною, самостійною і незалежною один від одного.

При цьому, межі дискреції цих суб`єктів дисциплінарного провадження не перетинаються, а вчинені дисциплінарною комісією тероргану Національної поліції України адміністративні волевиявлення не мають безумовно імперативного характеру для керівника тероргану Національної поліції України).

Суд відмічає, що у тексті Висновку Дисциплінарною комісією достатньою мірою викладені обставини скоєного заявником дисциплінарного проступку, котрий охоплював сукупність реально існуючих фізичних вчинків (зустрічі, розмови, конклюдентні дії, втеча від працівниківДБР), котрі явно та очевидно суперечать інтересам служби, об`єктивно не могли перебувати поза волею та усвідомленням позивача.

Розглядаючи справу, суд бере до уваги, що повноваження керівників поліції з приводу накладення дисциплінарних покарань розмежовані приписами ст.20 Дисциплінарного статуту, згідно з якою керівник Національної поліції України уповноважений застосовувати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, до всіх поліцейських (ч.3 ст.20); інші керівники застосовують дисциплінарні стягнення в межах повноважень, визначених керівником Національної поліції України (ч.4 ст.20).

Тому підсумково суд зазначає, що Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила належно, вчинене поліцейським діяння в частині епізоду неетичної поведінки поліцейського та епізоду порушення Присяги поліцейського кваліфікувала правильно, зміст норм права витлумачила відповідно до їх дійсної суті, а відтак - забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила).

Так, Дисциплінарною комісією були взяті до уваги усі істотні та суттєві поза розумним сумнівом аспекти, котрі здатні вплинути на міру відповідальності особи.

Наслідки проступку позивача за встановленими епізодами є явними та очевидними і не підлягають окремому викладенню у тексті Висновку.

Суд вважає, що окремо кожен із тих епізодів, котрі встановлені у ході розгляду справи (передача коштів непідтвердженого походження, втеча від працівників ДБР) поза будь-яким розумним сумнівом явно та очевидно є достатніми для застосування найсуворішого із можливих видів дисциплінарного стягнення.

Як установлено судом, владний суб`єкт - начальник ГУ НП у спірних правовідносинах діяв виключно на реалізацію суджень Висновку Дисциплінарної комісії.

Порушень, недоліків або дефектів у реалізації цим субєктом владних повноважень управлінських функцій контролю за дисципліною у сфері поліцейської діяльності судом не виявлено.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини другої статті 2 КАС України, а у силу частини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин першої і другої статті 77 КАС України у поєднанні з приписами слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню із врахуванням частини другої статті 77 КАС України, однак суд наголошує, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Тому, перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом подано достатній обсяг доказів відповідності закону оскарженого волевиявлення, а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично неправильними та фактично необґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення, адже поведінка поліцейського, котрий цілком усвідомлює значення власних діянь, має бути зразковою в усіх випадках, незалежно від дії будь-яких третіх факторів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності суд зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах стосовно епізоду порушення поліцейським етики та порушення Присяги поліцейського забезпечив дотримання частини другої статті 19 Конституції України, позаяк обставини події з`ясував повно та вичерпно, діяння поліцейського кваліфікував правильно, законодавче регулювання визначив та витлумачив без помилок (перекручень), взяв до уваги усі суттєві поза розумним сумнівом фактори, наслідки вчиненого поліцейським діяння не спотворив, міру юридичної відповідальності обрав без явного та очевидно нерозумного перевищення меж свободи адміністративного розсуду.

Отже, у спірних правовідносинах вчинене владним суб`єктом волевиявлення з приводу реалізації адміністративної функції не спричинило безпідставного настання негативних наслідків для заявника, що обумовлює висновок суду про відсутність підстав для визнання протиправним і скасування Наказу начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 21 травня 2020 року №682 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області в частині застосування до поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 Маловисківського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Оскільки основна вимога позову задоволенню не підлягає, то усі заявлені позивачем похідні вимоги також належить відхилити.

Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у зв?язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, у справі відсутні.

Керуючись статтями 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 4010870; адреса: вул. В.Чміленка,41, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук