Справа № 480/5381/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 р.Справа № 480/5381/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ломоновської Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ТОВ "КРОНОС 2020" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 22.11.21 по справі № 480/5381/19

за позовом ТОВ "КРОНОС 2020"

до Виконавчого комітету Сумської міської ради

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "КРОНОС 2020" звернулось до суду позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2019 р. за № 722 «Про демонтаж об`єктів на території міста Суми» з додатком.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "КРОНОС 2020" відмовлено.

ТОВ "КРОНОС 2020" , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, вважає його необгрунтованим, оскільки прийняте при невідповідності висновків, викладених у Рішенні суду обставинам справи, а тому є незаконним , вважає , що приймаючи оскаржуване рішення виконавчий комітет Сумської міської ради в порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку, фактично вирішив здійснити демонтаж не тимчасової споруди, як зазначено в оскаржуваному рішення, а об`єкту нерухомого майна - нежитлові приміщення: магазин І, А, загальною площею 81,4 кв.м., магазин 1, Б, загальною площею 225,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать Товариству на праві власності. В матеріалах справи містяться документи, які підтверджують, що об`єкт щодо якого відповідачем прийнято оскаржуване рішення про демонтаж тимчасової споруди по вул. Інтернаціоналістів, біля буд. 21/1 це і є нежитлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_1 . Вказує , що при прийнятті оскаржуваного рішення зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, не було застосовано норми права, зокрема статті 376 ЦК, внаслідок чого було прийняте незаконне та необгрунтоване Рішення про відмову Товариству у позові про скасування незаконного рішення за № 722 «Про демонтаж об`єктів на території міста Суми» з додатком. Посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі, просить суд рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов TOB «КРОНОС 2020» задовольнити.

Виконавчий комітет Сумської міської ради подав до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає законним і обґрунтованим рішення суду першої інстанції . Посилаючись на обґрунтування, зазначені у відзиві , просить суд апеляційної інстанції відмовити в задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити в силі.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свої заперечення на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що співвласниками нежитлових приміщень у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано їх до статутного капіталу ТОВ Кронос 2020.

Правила розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Суми затверджено рішенням Сумської міської ради від 30.11.2016 № 1498-МР. Відповідно до п. 1.3 цього Порядку тимчасова споруда -торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Паспорт прив`язки ТС вичерпний комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС на топографо-геодезичній основі , схему благоустрою прилеглої території та інше. Відповідно до п. 4.1, 4.3, 4.7 Порядку підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС, який оформлюється уповноваженим органом протягом 10 робочих днів з дня подання заяви. Строк дії паспорта прив`язки визначається уповноваженим органом з урахуванням розділів 2,3 Правил та не може перевищувати 5 років, а історичній частині міста 7 року. Строк дії паспорта прив`язки не підлягає продовженню. Відповідно до п. 6.4 Правил тимчасові споруди не є нерухомим майном, право власності на них державній реєстрації не підлягає, а поштові адреси не присвоюються.

03.02.2016 департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради видано ФОП ОСОБА_3 паспорт прив`язки розміщення групи тимчасових споруд (магазин продовольчих та непродовольчих товарів) за адресою АДРЕСА_1 . Строк дії паспорта до 29.10.2019 (а.с. 70-74).

Рішенням Сумської міської ради від 06.02.2019 затверджено Порядок демонтажу незаконно встановлених/розміщених елементів благоустрою, тимчасових (металевих) гаражів, тимчасових споруд ля провадження підприємницької діяльності, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення на території міста Суми. Відповідно до п. 2.1 цього порядку демонтажу підлягають тимчасові споруди на території м. Суми у випадку закінчення строку дії паспорта прив`язки ТС, договору та/або інших дозвільних документів, на підставі яких встановлено/розміщено об`єкти. Відповідно до п. 2.2 звернення уповноважених органів, фізичних чи юридичних осіб щодо демонтажу розглядається спеціальним органом постійно діючим колегіальним органом Комісією, що утворюється за розпорядженням міського голови. Рішення комісії оформлюються протоколом. Рішення про демонтаж приймається виконавчим комітетом Сумської міської ради.

Строк дії паспорта про розміщення групи тимчасових споруд, що виданий ФОП ОСОБА_3 закінчився 29.10.2019.

Виконавчим комітетом Сумської міської ради прийнято рішення № 722 від 10.12.2019 про демонтаж об`єктів на території м. Суми згідно з додатком.

Відповідно до додатку до рішення демонтажу підлягає тимчасова споруда площею 221 кв. м за адресою АДРЕСА_1 (на території скверу 9-10 мікрорайону, біля ТЦ Світлана).

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належав об`єкт нерухомого майна у АДРЕСА_1 , яке в подальшому передано до статутного капіталу ТОВ Кронос 2020.

За поясненням позивача саме це майно було передано до статутного капіталу ТОВ Кронос 2020.

Тимчасова ж споруда не є об`єктом нерухомого майна та права на неї не підлягають державній реєстрації.

Як було зазначено, відповідно до Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Суми тимчасовим спорудам адреси не присвоюються.

Відповідно до рішення, яке оскаржується, демонтажу підлягає не об`єкт нерухомого майна, а тимчасова споруда біля будинку АДРЕСА_1 .

За поясненням представника відповідача у удовому засіданні більш точно описати місце знаходження тимчасової споруди можливості немає у зв`язку уз відсутністю у такої споруди адреси.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що дослідженими доказами не підтверджено отримання позивачем прав на групу тимчасових споруд, розміщення яких дозволено ОСОБА_4 за паспортом прив`язки від 03.02.2016. та не підтверджується порушення прав позивача рішенням рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2019 № 722 Про демонтаж об`єктів на території міста Суми.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні такі ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє ці акти від нормативних, є їх правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їх конкретність, а саме чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративних правовідносин, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, індивідуальних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09.04.2019 у справі №9901/611/18, від 18.09.2019 у справі №9901/801/18.

Поряд із цим, колегія суддів зазначає, що статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Отже, судовому захисту підлягає лише порушене право особи. До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №813/38/16, від 27.02.2020 у справі №440/569/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоб претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення у справах: Аксу проти Туреччини від 15.03.2012, Бурден проти Сполученого Королівства від 29.04.2008, Тенасе проти Молдови від 27.04.2010).

Окрім того, Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 роз`яснив, що поняття охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).

Так, рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2019 № 772 передбачено демонтаж тимчасової споруди площею 221 кв.м. по вул. Інтернаціоналістів, біля буд. 21/1 (на території скверу 9-10 мікрорайону, біля ТЦ «Світлана»).

У свою чергу, згідно з паспортом прив`язки групи ТС, виданим департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради 03.02.2016 ФОП ОСОБА_3 , до 29.10.2019 по АДРЕСА_1 передбачалось розміщення групи ТС площею забудови 220,56 кв. м (існуюча та проектна за техніко-економічними показниками).

Тобто , саме цю тимчасову споруду вирішено демонтувати за оскаржуваним рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2019 № 772.

Доводи позивача, що дана споруда не є тимчасовою, а є об`єктом нерухомості, відомості про яку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но є помилковими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається , що Товариство з обмеженою відповідальністю «КРОНОС 2020» є власником нежитлового приміщення (Магазин, І, А, площею 81,4 кв. м, та Магазин, 1, Б, площею 225,1 кв. м; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) по АДРЕСА_1 (далі - Нежитлові приміщення), що належить ТОВ «Кронос 2020» (запис про державну реєстрацію права власності № 35114956) на підставі актів прийому-передачі майна від 14 січня 2020 року та 16 січня 2020 року.

Наданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не містить відомості про право на тимчасову споруду площею 221 кв. м та в силу ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не може містити відомості про право на тимчасову споруду.

З наданих до матеріалів справи копія листа УДАБК СМР від 17.09.19 №254/29.01-11, копія експертного висновку НВП «Будівельна наука» від 11.09.2019 б/н з додатком, копія свідоцтва від 28.02.2012, копія витягу від 28.03.2012 вбачається, що існує будівля магазину по вул.Інтернаціоналістів будинок 21/1, яка належить на праві власності ТОВ «Кронос 2020» , та окремо зведена Тимчасова споруда біля будинку АДРЕСА_1 .

Доказів того, що окремо зведена тимчасова споруда площею 221 кв.м. по вул. Інтернаціоналістів, біля буд. 21/1 (на території скверу 9-10 мікрорайону, біля ТЦ «Світлана») належить ТОВ «Кронос 2020» (право власності тощо) до матеріалів справи позивачем не надано.

Оскаржуване рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2019 р. за № 722 стосується саме демонтажу тимчасової споруди площею 221 кв.м. по вул. Інтернаціоналістів, біля буд. 21/1 (на території скверу 9-10 мікрорайону, біля ТЦ «Світлана»).

Тобто, на підставі викладених обставин, досліджених доказів та аналізу норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дія рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2019 р. за No 722 «Про демонтаж об`єктів на території міста Суми» з додатком стосується демонтажу тимчасової споруди площею 221 кв.м. по АДРЕСА_1 (на території скверу 9-10 мікрорайону, біля ТЦ «Світлана»), розміщення такої тимчасової споруди площею забудови 220,56 кв. по АДРЕСА_1 згідно з паспортом прив`язки групи ТС, виданим департаментом містобудування та земельних відносин Сумської міської ради 03.02.2016 ФОП ОСОБА_3 передбачалось до 29.10.2019 , строк дії такого паспорту прив`язки закінчився 29.10.2019 , та жодним чином не стосується нежитлового приміщення (Магазин, І, А, площею 81,4 кв. м, та Магазин, 1, Б, площею 225,1 кв. м; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ТОВ «Кронос 2020» , тобто не порушує прав та законних інтересів ТОВ «Кронос 2020».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірне рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.12.2019 р. за No 722 «Про демонтаж об`єктів на території міста Суми» з додатком не стосується прав та законних інтересів ТОВ «Кронос 2020» , а тому жодним чином не порушує його прав та законних інтересів.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача оскаржуваним рішенням є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно дост. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі № 480/5381/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 23.01.2023 року