Справа № 480/2056/22
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2023 р. Справа № 480/2056/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги мотивовані тим, після розмитнення на підставі митної декларації №UA805180/2019/010501 транспортного засобу для власних потреб, відповідачем було прийнято 17.01.2022 податкові повідомлення-рішення на підставі акта перевірки від 22.12.2021.
Вважає, що перевірка, на підставі висновків якої винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, була призначена та проведена незаконно, з огляду на те, що проведена за умов встановленого мораторію на період дії карантину. Також, в наказі Сумської митниці Державної митної служби від 05.10.2021 №134 не визначені передбачені законом фактичні підстави для проведення перевірки, оскільки само по собі посилання на п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України не конкретизує підставу перевірки з огляду на зазначення в цьому пункті декількох можливих підстав для призначення перевірки. При цьому, в акті перевірки зазначено, що під час її проведення відповідачем було використано інформацію, отриману від правоохоронних органів, надану листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021. Тобто, отримання даної інформації відбулось до призначення перевірки. Разом з тим, п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України не визначено такої підстави призначення перевірки, як отримання листів (інформації) від правоохоронних органів. Листи правоохоронних органів, на підставі яких здійснювалася перевірка правильності визначення загальної митної вартості товарів, не можуть використовуватися для таких перевірок, в силу ст.352 Митного кодексу України , оскільки вони не визначені цим Кодексом та не є матеріалами, отриманими в порядку та способом, передбаченим цим Кодексом або іншими законами України.
Також вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням ч.4 ст.368 Митного кодексу України, оскільки здійснене відповідачем коригування митної вартості не відповідає зазначеним в ч. 4 статті 368 Митного кодексу України методам. Натомість, в акті перевірки взагалі не вказано, який метод визначення митної вартості застосовано контролюючим органом при коригуванні митної вартості.
Крім того, вважає висновки акту необґрунтованими. Так, вважає, що під час перевірки відповідачем не спростовано правильність та достовірність заявленої в митній декларації фактурної вартості товару, оскільки Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а отже наданий агентом з придбання, який організовував замовлення послуг доставки товару, інвойс (рахунок-фактура) із зазначенням суми витрат на доставку (400. 00 дол. СІМА) є достатнім та належним доказом вартості таких витрат, а тому митна вартість при декларуванні була визначена та підтверджена у належний спосіб.
Окремо наголошує на відсутності вини позивача як підстави для застосування фінансової відповідальності.
Відтак, вважає, що за результатами перевірки відповідач дійшов помилкового висновку про умисні дії позивача, що призвели до заниження податкового зобов`язання і його донарахування контролюючим органом, що відповідно виключає можливість застосування до позивача фінансової відповідальності в сумі 25% від донарахованих зобов`язань. за результатами перевірки відповідач дійшов помилкового висновку про умисні дії позивача, що призвели до заниження податкового зобов`язання і його донарахування контролюючим органом, що відповідно виключає можливість застосування до позивача фінансової відповідальності в сумі 25% від донарахованих зобов`язань.
Ухвалою суду від 14.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою у відповідача було витребувано додаткові докази у справі.
Представник Сумської митниці подав відзив на позовну заяву та витребувані судом докази (а.с.31-54), в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що невиїзна документальна перевірка здійснювалося на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 07.12.2021 року №235 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи», після прийняття якого позивачу Сумською митницею направлено лист від 08.12.2021 №7.24-08-2/19/10/3065 з повідомленням про проведення з 20.12.2021 по 21.12.2021 документальної невиїзної перевірки. Крім того, в наказі № 235 від 07.12.2021 чітко зазначено норми Митного кодексу України (статті 336, 345, 351) та вказано фактичні підстави для проведення перевірки, а саме інформація Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області, в результаті якої був здійснений аналіз відповідних електронних копій митних декларацій та виявлені ознаки, що свідчать про можливе порушення ОСОБА_1 законодавства України з питань митної справи.
Отже, митниця при проведенні документальної невиїзної перевірки визначенні суми податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) та винесенні податкових повідомлень - рішень діяла на підставі, в межах та у спосіб, передбачений законодавством.
Також, відповідачем було подано додаткові пояснення у справі (а.с.58-62), в яких представник вказав що перевірка у сфері питань митної справи була можливою, оскільки мораторій, пов`язаний із запровадженням карантину, на неї не поширюється. Зокрема, в період з 18.03.2020 по 22.05.2020 у зв`язку із забороною на проведення документальних перевірок (пункт 52 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ) митні органи не здійснювали повноважень щодо проведення документальних перевірок з питань дотримання митного законодавства, здійснення яких було поновлено 23.05.2021, тому строки давності відповідно до підпункту 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 ПКУ та абзацу одинадцятого пункту 52: підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПКУ зупиняються на період з 18.03.2020 по 22.05.2020, тобто на 66 календарних днів.
Щодо правомірності здійснення митного коригування згідно ч.4 ст.368 Митного кодексу України вказав з посиланням на практику Верховного Суду у справі №808/1236/16 у поясненнях, що у разі якщо митний орган, приймаючи ВМД, не визначав митну вартість товару, а така вартість була визначена платником податку самостійно, то митний орган вправі здійснювати митний контроль і після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України. Відповідно до МД UA805180/2019/010501 митна вартість товару ввезеного ОСОБА_1 була визначена самостійно за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Щодо підстав проведення перевірки додатково до вказаних у відзиві обґрунтувань вказав, що при здійсненні аналізу електронної МД від 05.04.2019 № UA805180/2019/010501 використовувалася інформація, отримана Сумською митницею 12.02.2021 з листа Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146вих-21 та листа Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, за результатами аналізу та співставлення відомостей яких встановлено, що дані стосовно найменування товару, ідентифікаційний номер (VIN-код), рік випуску транспортного засобу, номер контейнера номер вантажного відправлення співпадають. Отже, суми коштів, зазначені в платіжних дорученнях, стосуються купівлі задекларованого за МД від 05.04.2019 № UA805180/2019/010501 транспортного засобу та його перевезення в країну призначення і повинні бути включені до митної вартості.
Ухвалою суду від 20.10.2022 у відповідача було витребувано додаткові докази у справі (а.с.64), що на виконання вимог суду було надано Сумською митницею (а.с.67-79).
Станом на сьогодні відповіді на відзив позивачем до суду не подано.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Відповідно до вказаної митної декларації митна вартість товару ввезеного ОСОБА_1 була визначена самостійно за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) на рівні 4458.00 дол. США.
Одержувачем товару (графа 8 МД) є громадянин України ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), особою відповідальною за фінансове врегулювання (графа 9 МД) є громадянин України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
При цьому, до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались (а.с.44-46):
- Інвойс (INVOICE) від 24.12.2018 №52757618 на суму 4458,00 дол. США (а.с.69);
- коносамент(НОUSЕ BILL OF LADING) від 11.01.2019 за №19006913 (контейнер ZCSU8527908 40НС), доставка з LOC ANGELES(CШA) до порту ODESSA(Україна) (а.с.70);
- висновок №776-19 від 04.04.2019 (а.с.72);
- довіреність НН023241 від 21.03.2019 (а.с.73-74);
- копію паспорту позивача (а.с.76-77);
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів №UA 500650/2019 (а.с.78-79).
Так, за митною декларацією типу IМ 40 ДЕ №UA805180/2019/010501 було здійснено митне оформлення товару «Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка JEEP; модель COMPASS. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 . Календарний рік виготовлення: 2016. Модельний рік виготовлення: 2016. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна: 2360см3...» та випущено у вільний обіг.
Наказом Сумської митниці Державної митної служби від 07.12.2021 №235 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянином України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи» на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 1 частини 3 статті 345, пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України визначено провести з 20.12.2021 по 21.12.2021 документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином України ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вимог законодавства України з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «Автомобіль легковий, бувший у використанні. Марка JEEP; модель COMPASS. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 . Календарний рік виготовлення: 2016...», митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 05.04.2019 № UA805180/2019/010501 тривалістю 2 робочих дні (а.с.7, 47).
ОСОБА_1 . Сумською митницею направлено листа від 08.12.2021 №7.24-08-2/19/10/3065 з повідомленням про проведення з 20.12.2021 по 21.12.2021 документальної невиїзної перевірки (а.с.48-49), що направлений засобами поштового зв`язку.
Так, на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 07.12.2021 №235 уповноваженою особою митного органу було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи, в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 05.04.2019 №UA805180/2019/010501, висновки якої зафіксовані в акті перевірки від 22.12.2021 №71/21/7.24-19/ НОМЕР_1 (а.с.8-14), в якому зафіксовано наступні порушення законодавства України з питань оподаткування платником податку позивачем:
- частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частин 1, 2 статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 05.04.2019 №UA805180/2019/010501 на суму 5026,10 грн., яка підлягає перерахуванню до Державного бюджету України;
Вказаний акт документальної невиїзної перевірки від 22.12.2021 №71/21/7.24-19/ НОМЕР_1 було направлено ОСОБА_1 . Сумською митницею листом від 22.12.2021, в якому вказано, що запропоновано позивачу відповідно до ч.4 статті 354 Митного кодексу України протягом п`яти робочих днів зобов`язаний повернути до Сумської митниці підписаний примірник документальної перевірки (а.с.52). Однак, підписаної копії акту позивачем повернено на адресу Сумської митниці не було, у зв`язку з чим останнім складено акт від 13.01.2022 (а.с.53)
17.01.2022 на підставі вищезазначеного акта перевірки Сумською митницею прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:
Не погодившись з вказаними рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку правовим відносинам, що склались в даному випадку між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою ст. 1 Митного кодексу України визначено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
10.04.2008 Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ. Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.
Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.
Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.
У той же час, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість досягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю. Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.
Статтею 336 Митного кодексу України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (ч.1 ст. 345 Митного кодексу України).
Частиною третьою статті 345 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:
правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;
правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;
відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;
законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України (ч.6 ст.345 Митного кодексу України).
Відповідно до статті 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:
1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;
2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.
Відповідно до частини другої статті 345 Митного кодексу України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.
У свою чергу відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Судом встановлено, що строки давності, визначені ст. 102 Податкового кодексу України, під час проведення документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства з питань митної справи Сумською митницею Держмитслужби було дотримано.
Щодо твердження позивача про те, що зазначена перевірка в порушення підпункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, була проведена митним органом під час дії мораторію, то суд зазначає наступне.
Так, підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Разом з тим, Законом України від 16.01.2020 №466-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві пункт 75.1статті 75 Податкового кодексу України доповнено абзацом третім такого змісту: "Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України". Зазначений Закон набрав чинності 23.05.2020.
Так, згідно п.п. 41.1.2. ст.41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.
Виходячи із викладеного, суд доходить висновку, що мораторій щодо проведення перевірок, встановлений підпунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, з 23.05.2020 не розповсюджується на перевірки, що проводяться митними органами, відтак, доводи позивача стосовно незаконності проведення перевірки з посиланням на встановлений мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року та на безпідставність наказу про проведення перевірки є помилковими.
Щодо доводів позивача, стосовно безпідставності наказу про проведення перевірки, у зв`язку з не визначенням у ньому передбачених законом фактичних підстав для проведення перевірки, а є лише посилання на п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, яке не конкретизує підставу перевірки, суд зазначає наступне.
Так, з наказу від 07.12.2021 № 235 (а.с.7) вбачається, що правовою підставою для призначення перевірки відповідачем вказано, серед іншого п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України, відповідно до якої, як вже зазначалось вище, документальна невиїзна перевірка проводиться у р а з і в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать п р о м о ж л и в е п о р у ш е н н я законодавства України з питань митної справи, з а р е з у л ь т а т а м и а н а л і з у е л е к т р о н н и х к о п і й м и т н и х д е к л а р а ц і й, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.
З аналізу п. 1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України вбачається, що підставою для проведення документальної невиїзної перевірки є в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи.
Тобто з наказу чітко вбачається, за якою підставою призначена перевірка п.1 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України ( в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать п р о м о ж л и в е п о р у ш е н н я законодавства України з питань митної справи).
У наказі також зазначено, що саме підлягало перевірці: правильність визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару «Автомобіль легковий, що був у використанні - 1 шт. Марка JEEP; модель COMPASS. Ідентифікаційний номер (VIN):1C4NJDEB2GD662380. Календарний рік виготовлення: 2016», митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 05.04.2019 №UA805180/2019/010501.
Тобто, правовідносини, що є предметом розгляду цієї справи не є подібними до правовідносин, які були предметом розгляду Верховним Судом у справі ВС від №1440/2045/18 (постанова від 11.06.2019, на яку посилається представник позивача).
Крім того, з матеріалів справи (а.с.9-10) вбачається, що а н а л і з е л е к т р о н н и х к о п і й м и т н и х д е к л а р а ц і й, у результаті чого виявлені ознаки, що свідчать про можливе порушення позивачем законодавства України з питань митної справи, що і стало підставою для призначення спірної перевірки, відповідачем було здійснено у зв`язку з отриманням інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 № 31-146 вих-21, листом ГУ Нацполіції в Сумській обл. від 29.03.2021 № 2714/117/24/6-2021, у результаті якої був здійснений аналіз відповідних електронних копій митних декларацій.
Так, зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 з додатком та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, суд вбачає, що ними, зокрема, надана інформація про транзакції з наданням копій платіжних доручень в іноземній валюті (вихідні через SWIFT), які здійснені громадянами (в тому числі і позивачем) на іноземні рахунки за товар та витрати на транспортування (з прив`язкою до марки та ідентифікаційного номера VIN транспортного засобу) та копії інвойсів (із засвідченням особою, на яку виписаний інвойс) на транспортні засоби та транспортні витрати, за якими фактично сплачувалися (перераховувалися) кошти (а.с.41,42,43).
Оскільки вказаний платіжний документ та інвойс позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися (вказане позивачем у позові не заперечувалось), що стало відомо відповідачу саме з аналізу електронної копії митної декларації після отримання листів Сумської обласної прокуратури та Головного управління Нацполіції, суд доходить висновку про наявність підстав у контролюючого органу для призначення та проведення перевірки відповідно до п.7 ч.1 ст.336, п.1ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 (в и я в л е н н я о з н а к, що свідчать п р о м о ж л и в е п о р у ш е н н я законодавства України з питань митної справи) Митного кодексу України.
Отже, наказ від 07.12.2021 № 235 про проведення перевірки відповідає вимогам пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України.
Відтак, твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки суд вважає необґрунтованим.
Посилання позивача на незаконність використання під час перевірки листів Сумської обласної прокуратури та Головного управління Нацполіції також є безпідставними, оскільки відповідно до п.1,6 ч.1 ст. 352 Митного кодексу України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: документи, визначені цим Кодексом, інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України. У свою чергу листами Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області надано дозвіл митниці відповідно до статті 222 КПК України на використання цих даних, зазначених у листах та документах, доданих до них.
Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем ч.4 ст.368 Митного кодексу України щодо визначення митної вартості товарів, безпідставності віднесення платежу за платіжним дорученням від 05.03.2019 у повному обсязі до складових митної вартості товару та доводів про подвійне включення витрат на доставку в суму коригування митної вартості, суд виходить з наступного.
Пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) передбачено що:
а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції. ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.
Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено статтею 368 Митного кодексу України, частиною 2 цієї статті встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.
У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу (ч.4 ст. 368 Митного кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 та пункту 4 частини 1 статті 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно частин 1 статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 2 статті 51 Митного кодексу України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2 статті 53 Митного кодексу України визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 10 статті 58 Митного кодексу України зазначається, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті такі як (не виключно): витрати, понесені покупцем (в тому числі комісійні на брокерська винагорода): витрати на транспортування оцінюваних товарів до порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України: витрати на страхування цих товарів.
Частиною 21 статті 58 Митного кодексу України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.
Частиною 1 статті 257 Митного кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що декларування здійснюється шляхом заявляння за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.
Відповідно до частини 8 статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорт), приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною 6 статті 54 Митного кодексу України виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до п.п. 54.3.6 п.54.3, ст. 54 Податкового кодексу України у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 279 Митного кодексу України базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.
Відповідно ст. 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно п. 190.1. ст. 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Відповідно п. 187.8. ст. 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.
Враховуючи наведені вище норми Закону суд доходить висновку, що не виявлення під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому.
Частиною 2 статті 293 Митного кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.
Так, при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією митною декларацією типу IМ 40 ДЕ №UA805180/2019/010501, встановлено, що до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались:
- Інвойс (INVOICE) від 24.12.2018 №52757618 на суму 4458,00 дол. США (а.с.69);
- коносамент(НОUSЕ BILL OF LADING) від 11.01.2019 за №19006913 (контейнер ZCSU8527908 40НС), доставка з LOC ANGELES(CШA) до порту ODESSA(Україна) (а.с.70);
- висновок №776-19 від 04.04.2019 (а.с.72);
- довіреність НН023241 від 21.03.2019 (а.с.73-74);
- копію паспорту позивача (а.с.76-77);
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів №UA 500650/2019 (а.с.78-79).
За митною декларацією №UA805180/2019/010501, митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за основним методом на рівні 4458,00 дол. США (еквівалент 120464,22 грн.) за курсом Національного банку України на дату подачі МД: 1 дол. США =27,02203300 грн. (а.с.44).
Як зазначалося судом вище, платіжний документ та інвойс позивачем до митного оформлення не надавалися всупереч вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України, якою передбачено подання для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, таких як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено. - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товар та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування,- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Таким чином, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та податку на додану вартість за митною декларацією від 05.04.2019 №UA805180/2019/010501.
В матеріалах справи, крім іншого, відсутні докази того, що компанія Car West LLC в зазначених відносинах виступала агентом з продажу, на чому наголошує позивач.
Щодо доводів позивача про протиправність нарахування штрафу у розмірах 25% від суми податкового зобов`язання.
Відповідно до п.123.2 ст.123 Податкового кодексу України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання вчинені умисно - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При цьому, суд звертає увагу, що платник податків мав можливість дотриматися норм чинного законодавства, зокрема надати до митного оформлення первинні документи про сплату за транспортний засіб та його транспортування, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Таким чином, невиконання або неналежне виконання позивачем встановлених законодавством вимог є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у статтях 16 та 36 Податкового кодексу України.
Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією IM40ДЕ від 12.11.2018 №UА805180/2018/022637.
Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваних рішень, при їх прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, оскаржувані рішення відповідають критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 24.01.2023.

Суддя І.Г. Шевченко