Справа № 640/21603/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року, прийнятого у письмовому провадженні, у справі за адміністративним позовом Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, третя особи: Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, третя особи: Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Адміністрація Державної прикордонної служби України, ОСОБА_2 , у якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №105427 від 27.08.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу;

зобов`язати відповідача поновити дію посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 19.04.2018;

зобов`язати відповідача повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення ГУ ДМС України в м. Києві №105427 від 27.08.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2021 позов задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №105427 від 27.08.2018 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2021 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити в їх задоволенні.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що ГУ СБУ у м. Києві та Київській області листом від 18.05.2018 №51/9/2-45630 повідомило, що 03.07.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 0008338, за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство), яке 26.06.2015 направлено до суду з обвинувальним актом відносно Позивача, та зазначено "Загальна сума збитку завдана громадянами України можливими протиправними діями вказаної особи становить більш ніж 700 тисяч доларів США". Як вказано органом безпеки, позивач разом зі своїми родичами та друзями, які також є вихідцями з Ірану проживають на території міста Києва, систематично порушують чинне законодавства, зневажаючи українські закони та громадян України, не маючи поваги до правоохоронних та контролюючих органів. До зазначеного листа в якості додатків долучено лист Солом`ямського управління поліції ГУ НП в м. Києві вх. №20453 від 17.05.2018, з якого вбачається, що кримінального провадження №0008338 направлено до суду з обвинувальним актом відносно позивача та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань на 19 акр., в якому міститься інформація щодо фабули справи та потерпілих. Зокрема у листі повідомлено, що позивач, будучи фігурантом кримінального провадження, здійснює активний вплив та тиск на учасників кримінального процесу, постійно погрожуючи застосуванням фізичного впливу та насильства, чим шантажує потерпілих. Таким чином, з метою уникнення покарання за вчинення злочину, позивач здійснює негативний вплив на правосуддя, ставлячи під загрозу його об`єктивність та справедливість. Як доказ зазначеного третьою особою 1 долучено пояснення осіб, визнаних потерпілими у кримінальному провадженні №0008338.

Вказана інформація в подані ГУСКУ у м. Києві та Київській області від 16.07.2018 №51/9/2-47827, від 18.05.2018 №51/9/2-45630, від 30.05.2018 №51/9/2-46115 стала підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні. Враховуючи наведене, рішенням відповідача від 27.08.2018 №105427, на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію" позивачу було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 20.04.2006. Видана на підставі цього дозволу посвідка серії НОМЕР_2 від 19.04.2006 скасована відповідно до пп. 1 п. 64, пп. 4 п. 72 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018, оскільки посвідка на постійне проживання скасовується у разі скасування дозволу на імміграцію відповідно до ст. 12 вказаного Закону, а також вилучається, визнається недійсною та знищується.

20.06.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивач вважає, що необхідно розглядати дану справу з точки зору законності та обґрунтованості застосування відповідачем п. 3 ч. 4 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", оскільки будь-які інші пункти ст. 12 вказаного Закону до нього не застосовувалися, а тому їх розгляд виходить за межі позовних вимог та спірного рішення відповідача.

Позивач наголошує, що в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів існування вироку суду, яким його засуджено за вчинення злочинів, чи постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, де були б встановлені обставини, що мали б для суду преюдиційне значення, а саме у кримінальному проваджені №0008338, на яке посилається відповідач у апеляційній скарзі та з приводу нібито активного впливу та тиску на учасників кримінального процесу, погрози застосування фізичного впливу та насильства, зазначених у листі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області №51/9/2-45630 від 18.05.2018.

Також, позивач вказує, що своїм рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання, відповідач позбавляє його законного права на спілкування з дітьми, на участь у їх вихованні, на участь у їх житті і тим самим порушує права малолітніх дітей на спілкування з батьком.

27.06.2022 до Шостого апеляційного адміністративного суду від ГУ СБУ у м. Києві та Київській області надійшли пояснення, в яких третя особа підтримує апеляційну скаргу відповідача та вважає спірне рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Третя особа вважає, що дії позивача у своїй сукупності дають підстави вважати, що вони є загрозою національній безпеці, а саме: загрозою громадській безпеці та порядку. Захищеність життєво важливих для суспільства та осіб інтересів, прав і свобод людини та громадянина є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

Протиправна поведінка позивача підтверджена рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2005 у справі №2-2/17, направленням кримінального провадження до суду з обвинувальним актом щодо останнього, а також додатковими поясненнями потерпілих.

На думку третьої особи, рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про скасування дозволу на імміграцію позивачу №105427 від 27.08.2018 є правомірним, прийняте на підставі та в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , документовано УГІРФО ГУ МВС України в м. Києві посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 15.05.2006, на підставі дозволу на імміграцію в Україну, виданого відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", та посвідкою на постійне проживання в Україні на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2005 у справі №2-2/17, яким Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 визнано піклувальником обмежено дієздатного громадянина України ОСОБА_3 .

19.04.2018 ГУ ДМС в місті Києві позивачу видано нову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

18.05.2018 адвокатом Некрасовим О.С., який представляє інтереси ОСОБА_2 (колишньої дружини позивача) подано Заяву-повідомлення, в якій така просить здійснити перевірку законності перебування Громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 на території України та у разі виявлення підстав для скасування дозволу на імміграцію, скласти обґрунтований висновок щодо скасування дозволу на імміграцію та надіслати його до органу ДМС, яким прийнято рішення про надання цього дозволу, для вилучення посвідки на постійне проживання та вжиття заходів, відповідно до Закону України "Про імміграцію".

Як наслідок, розглянувши подання ГУ СБУ в місті Києві та Київській області від 16.07.2018 №51/9/2-47827 про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , Висновком головного спеціаліста відділу з питань постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в місті Києві Козляковської Ю.І. про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , погодженого начальником управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в місті Києві Овсянниковою Ю.О., затвердженого т.в.о. начальника ГУ ДМС в місті Києві Войналович М.В. 27.08.2018, запропоновано скасувати рішення УГІРФО ГУ МВС України в місті Києві від 20.04.2006 про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу, скасувати, визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 19.04.2018.

Підставами такого Висновку є обставини відсутності виконання обов`язків піклувальника ОСОБА_3 та зловживання довірою його сім`ї, використання правових підстав видачі посвідки для вчинення на території України, будучи фігурантом кримінального провадження, активного впливу та тиску на учасників кримінального процесу, постійно погрожуючи застосуванням фізичного впливу та насильства.

Листом ДМС України від 02.08.2018 №8.-2675/8-18 "Про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію" в цілому рекомендовано Висновок до затвердження, та доповнено останній, зокрема, словами та цифрами "від 18.05.2018 року №51/9/2-45630, від 30.05.2018 року №51/9/2-46115" до подання ГУ СБУ в місті Києві та Київській області "від 16.07.2018 року №51/9/2-47827".

Рішенням ГУ ДМС в місті Києві від 27.08.2018 №10527, на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", скасовано дозвіл на імміграцію, виданий позивачу, дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 20.04.2006. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 19.04.2018 скасована на підставі вимог пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.

Вважаючи вказане рішення, протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково прийшов до висновку, що Законом України "Про іміграцію" встановлено вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, із змісту якого висновується, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта. Так, підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача відповідачем зазначено пункти 3, 4 статті 12 Закону України "Про іміграцію", а саме: дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. Посилання на можливість протиправної поведінки мають бути обґрунтовані наявністю певної інформації у вигляді довідок, пояснень тощо, яких суду першої інстанції не надано.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази запрошення позивача для надання відповідних пояснень в межах вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано помилковий спосіб захисту шляхом викладення позовної вимоги в редакції: "зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві поновити дію посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 19.04.2018", що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №105427 від 27.08.2018 року, яким скасовано дозвіл позивача на імміграцію, що мало своїм наслідком скасування посвідки на постійне проживання в Україні, визнано судом протиправним та скасовано, що, в даному випадку є ефективним та достатнім способом захисту порушеного права позивача.

А заявлена позовна вимога про зобов`язання відповідача повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України про скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №105427 від 27.08.2018 є передчасною, оскільки є дією органу, яка має бути виконана після (у разі) набрання рішенням у справі №640/21603/18 законної сили.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Керуючись ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 26 та 33 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За визначеннями, що містяться у абзацах 1-5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491-III) імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

На виконання статей 2, 3 Закону №2491-III питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України.

Керуючись ч. 4 ст. 11 Закону №2491-III особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Статтею 12 Закону №2491-III встановлено підстави для скасування дозволу на імміграцію.

Дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

На виконання ст. 13 Закону №2491-III центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання.

Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

У разі скасування дозволу на імміграцію та вилучення посвідки на постійне проживання у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вироком суду особа повинна виїхати з України протягом місяця з дня відбуття покарання.

Якщо особа, стосовно якої прийнято рішення про відмову у наданні їй дозволу на імміграцію, за час розгляду її заяви втратила інші законні підстави для перебування в Україні, на неї поширюються положення частин другої - четвертої цієї статті.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Так, Висновок відповідача про розгляд матеріалів щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_4 складено на підставі подань ГУ Служби безпеки України в місті Києві та Київській області від 16.07.2018 №51/9/2-47827, від 18.05.2018 №51/9/2-45630, від 30.05.2018 №51/9/2-46115.

Відповідно до змісту листа ГУ СБУ в місті Києві та Київській області 18.05.2018 №51/9/2-45630, третьою особою 1 повідомлено відповідача, що після оформлення посвідки на постійне проживання в Україні на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13.12.2005 у справі №2-2/17, яким позивача визнано піклувальником обмежено дієздатного громадянина України ОСОБА_3 , ОСОБА_5 перестав будь-яким чином виконувати обов`язки піклувальника та допомагати сім`ї обмежено дієздатного ОСОБА_3 . Відповідача повідомлено, що на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26.11.2012 року по справі №2-2/17, ОСОБА_5 позбавлено опікунства обмежено дієздатного ОСОБА_3 .

Третя особа 1 прийшла до висновку, що зловживаючи довірою сім`ї ОСОБА_6 , позивач використав зазначені правові підстави отримання посвідки на постійне проживання в Україні для легалізації на території України.

Також, ГУ СБУ в місті Києві та Київській області повідомлено відповідача, що 03.07.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження №0008338 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (шахрайство), яке 26.06.2015 направлено до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_1 , та зазначено «Загальна сума збитку завдана громадянами України можливими протиправними діями вказаної особи становить більш ніж 700 тисяч доларів США». На даний момент, як вказано органом безпеки, позивач разом зі своїми родичами та друзями, які також є вихідцями з Ісламської Республіки Іран проживають на території міста Києва, систематично порушують чинне законодавства, зневажаючи українські закони та громадян України, не маючи поваги до правоохоронних та контролюючих органів.

Враховуючи викладене, ГУ СБУ в місті Києві та Київській області просить скасувати позивачу дозвіл на імміграцію на підставі пунктів 3, 4 ст. 12 Закону №2491-III.

До зазначеного листа в якості додатків долучено лист Солом`янського управління поліції ГУ Національної поліції в місті Києві вх. №20453 від 17.05.2018 в якому вказано, що інформацію щодо направлення кримінального провадження №0008338 до суду з обвинувальним актом відносно ОСОБА_1 та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань на 19 акр., в якому міститься інформація щодо фабули справи та потерпілих.

Як вірно вказано судом першої інстанції, лист ГУ СБУ в місті Києві та Київській області від 30.05.2018 №51/9/2-46115 за змістом є аналогічним листу ГУ СБУ в місті Києві та Київській області 18.05.2018 №51/9/2-45630, водночас, додатки до останнього не долучено.

Відповідно до змісту листа ГУ СБУ в місті Києві та Київській області від 16.07.2018 №51/9/2-47827, останній направлено в додаток до листа ГУ СБУ в місті Києві та Київській області від 30.05.2018 №51/9/2-46115, в якому повідомлено, що позивач, будучи фігурантом кримінального провадження, здійснює активний вплив та тиск на учасників кримінального процесу, постійно погрожуючи застосуванням фізичного впливу та насильства, чим шантажує потерпілих. Таким чином, з метою уникнення покарання за вчинення злочину, зазначена особа здійснює негативний вплив на правосуддя, ставлячи під загрозу його об`єктивність та справедливість. У додаток до цього листа долучені пояснення потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відтак, третя особа 1 вважає, що скасування дозволу на імміграцію позивача є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

У спірному рішенні підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача відповідачем зазначено пункти 3, 4 ст. 12 Закону №2491-III, а саме: дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Як вказано вище, однією з підстав скасування дозволу на імміграцію позивача зазначено наявність кримінального провадження №0008338, в якому позивач є обвинувачем за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що кримінальне провадження №0008338 перебуває на розгляді Солом`янського районного суду міста Києва (справа №760/12120/15-к) та вирок у цій справі відсутній як на день прийняття оскаржуваного рішення про скасування дозволу на імміграцію, так і на день розгляду справи в суді першої інстанції, а також в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що наявність кримінального провадження щодо іммігранта не може слугувати підставою вважати дії останнього такими, що становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, зокрема, в силу статті 62 Конституції України.

Як було вказано вище, у листі ГУ СБУ в місті Києві та Київської області від 18.05.2018 №51/9/2-45630 повідомлено, що позивач, будучи фігурантом кримінального провадження, здійснює активний вплив та тиск на учасників кримінального процесу, постійно погрожуючи застосуванням фізичного впливу та насильства, чим шантажує потерпілих. Таким чином, з метою уникнення покарання за вчинення злочину, зазначена особа здійснює негативний вплив на правосуддя, ставлячи під загрозу його об`єктивність та справедливість. Як доказ вказано долучено пояснення осіб, визнаних потерпілими у кримінальному провадженні № 0008338.

Як вірно вказує суд першої інстанції, зазначені у поясненнях потерпілих обставини можуть слугувати підставою для забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві відповідно до положень Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» від 23.12.1993 №3782-XII в рамках кримінального провадження №0008338.

Зважаючи на вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відсутні підстави у відповідача посилатись на п. 4 ст. 12 Закону №2491-III, як на підставу для скасування дозволу на імміграцію позивача (необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України), оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, права потерпілих у кримінальному провадженні підлягають захисту за іншою законодавчо визначеною процедурою.

Посилання третьої особи 1 на те, що «позивач разом зі своїми родичами та друзями, які також є вихідцями з Ісламської Республіки Іран проживають на території міста Києва, систематично порушують чинне законодавства, зневажаючи українські закони та громадян України, не маючи поваги до правоохоронних та контролюючих органів» не підтверджені жодними доказами, з огляду на що, вірно оцінені судом першої інстанції, як суб`єктивні судження та не можуть бути визнані доказом в розумінні статей 72-76 КАС України.

Як було вказано вище, у листах ГУ СБУ в місті Києві та Київській області зазначено, що на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26.11.2012 по справі №2-2/17, позивача позбавлено опікунства обмежено дієздатного ОСОБА_3 , в той час, як посвідку на постійне проживання в Україні позивачем отримано саме з підстав ухвалення Деснянським районним судом міста Києва від 13.12.2005 у справі №2-2/17, яким ОСОБА_1 визнано піклувальником обмежено дієздатного громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вірно зауважив суд першої інстанції, Закон №2491-III не містить підстав для скасування дозволу на імміграцію внаслідок позбавлення іммігранта опікунства особи. Крім того, дана підстава не підпадає під зміст пунктів 3, 4 статті 12 Закону №2491-III, які стали підставами для скасування дозволу на імміграцію позивача.

Зважаючи на вказані норми та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ДМС України в м. Києві №105427 від 27.08.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог, колегія суддів не оцінює спірне рішення у вказаній частині.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були належні правові та фактичні підстави для висновку про протиправність рішення Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві №105427 від 27.08.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно для задоволення позову в частині.

Зважаючи на те, що учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено в задоволенні позову, колегія суддів не надає оцінки даній частині спірного рішення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача 1 не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан