Справа № 600/1853/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 р. м. Чернівці Справа №600/1853/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Савчук Юрій Миколайович до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2022 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати повідомлення (рішення) від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за віком, слідуючі періоди: навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544 та роботу з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04.06.1987 по 10.01.1990 настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння (відповідно до Указу №300 від 04.06.1987) та з 11 січня 1990 року по теперішній час служить у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ (відповідно до Указу №23 від 11 січня 1990 року).

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 17 вересня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області не враховано до страхового стажу період навчання позивача у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544, оскільки заклад не належить до закладів Міністерства освіти; та період роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992 відповідно до довідки №130/2 від 25.11.2021, оскільки відсутня інформація про те, що особа працювала в періоди в умовах трудового договору та що за дані періоди сплачено страхові внески.

Із вказаним рішенням позивач не погоджується, оскільки відповідачем при прийнятті такого рішення не враховано положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", де зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в діях Головного управління не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, Головним управлінням проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 11.05.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Згідно відомостей зазначених у паспорті серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Баламутівка, Заставнівський район, Чернівецька область (а.с.21-23).

15.12.2021 позивач звернувся до (сервісного центру) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353 (сервісним центром) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю страхового стажу.

В листі повідомлено, що страховий стаж позивача становить 24 роки 07 місяців 02 дні.

До страхового стажу позивача не зараховано період навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544, оскільки заклад не належить до закладів Міністерства освіти; період роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992 відповідно до довідки №130/2 від 25.11.2021, оскільки відсутня інформація про те, що особа працювала в дані періоди в умовах трудового договору; та що за дані періоди сплачено страхові внески (збори) до соціальних фондів (а.с. 30).

Не погоджуючись із повідомленням (рішенням) від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті пору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Статтею 26 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991 №987-ХІІ (далі - Закон №987-XII) передбачено, що на громадян, які працюють у релігійних організаціях та створених ними підприємствах, добродійних закладах на умовах трудового договору, поширюється дія законодавства про працю, загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оподаткування.

Згідно ст. 28 Закону №987-XII громадяни, які працюють у релігійних організаціях, створених ними підприємствах, закладах на умовах трудового договору, а також священнослужителі, церковнослужителі та особи, які працюють у релігійних організаціях на виборних посадах, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на умовах і в порядку, встановлених законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Релігійні організації, їх підприємства та заклади, а у випадках, передбачених законом, також і працівники цих організацій, підприємств, закладів сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Усім громадянам, які працюють у релігійних організаціях, їх підприємствах і закладах, державна пенсія призначається і виплачується на загальних підставах відповідно до законодавства.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати зокрема, як пенсія за віком

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Згідно ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції; стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування; стосовно жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та післязбиральному обробленні тютюну, - про зайнятість на перелічених роботах протягом повного сезону. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.

Системний аналіз вказаних норм, свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Судом встановлено, що 15.12.2021 позивач звертався до (сервісного центру) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, листом від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353 (сервісним центром) відділу обслуговування громадян №2 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю страхового стажу.

Так, до страхового стажу позивача відповідачем не зараховано період навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544, оскільки заклад не належить до закладів Міністерства освіти; період роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992 відповідно до довідки №130/2 від 25.11.2021, оскільки відсутня інформація про те, що особа працювала в дані періоди в умовах трудового договору; та що за дані періоди сплачено страхові внески (збори) до соціальних фондів.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача період роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992 відповідно до довідки №130/2 від 25.11.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до указу Московської патріархії Чернівецької єпархії №9 від 12.08.1989 священика ОСОБА_1 призначено на посаду настоятеля храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця Кельменецького району Чернівецької області (а.с. 39).

Указом Московської патріархії Чернівецької єпархії №23 від 11.01.1990 священика ОСОБА_1 призначено на посаду настоятеля храму на честь св. Николая села Коболчин Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 40).

Згідно указу Єпископа Чернівецького і Буковинського Московської патріархії від 04.06.1987 №300 священика ОСОБА_1 призначено на посаду настоятеля храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця з одночасним обслуговуванням потреб віруючих с. Росошани, Кельменецького району Чернівецької області.

Відповідно до довідки про реєстрацію служителя культу від 15.08.1990 №1888 ОСОБА_1 зареєстрований в якості священика в релігійній організації Російської православної церкви в селі Коболчин Сокирянського району, Чернівецької області (а.с. 41).

Згідно довідки Консисторії Чернівецько-Буковинської Єпархії від 25.11.2021 №130/2, виданої Митрофорному протоієрею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому що він є кліриком Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви:

з серпня 1983 року по травень 1987 року навчався в Московській Духовній Семінарії денної форми навчання.

27 вересня 1986 року рукоположений (висвячений) в сан діакона;

18 січня 1987 року рукоположений (висвячений) в сан ієрея;

З 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року призначений настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння

З 11 січня 1990 року по теперішній час служить у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівцько-Буковинської єпархії УПЦ (а.с. 42).

Отже, із указаних вище матеріалів, вбачається з 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року позивач призначений настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння, а з 11 січня 1990 року по теперішній час служить у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ.

Доводи відповідача стосовно не зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача, у зв`язку із відсутністю інформації про те, що позивач працював в дані періоди на умовах трудового договору є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в довідках, виписках із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, періоди роботи позивача з 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння та з 11 січня 1990 року по теперішній час настоятелем у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ підтверджений належним чином вищевказаними матеріалами.

Разом із цим, судом досліджено додані до матеріалів справи довідки, видані ОСОБА_1 про заробітну плату для обчислення пенсії за періоди роботи з 01.06.1987 по 31.12.1989, за період з 01.01.1990 по 31.12.1999, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за червень-грудень 1987 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1988 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1989 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1990 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1991 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою січень-грудень 1992 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1993 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1994 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1995 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1996 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1997 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1998 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 1999 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2000 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2001 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2002 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2003 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2004 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2005 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2006 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2007 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2008 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2009 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2010 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2011 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2012 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2013 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2014 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2015 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2016 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2017 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2018 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2019 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-грудень 2020 року, відомості по нарахуванню і виплаті заробітної плати церковною радою за січень-серпень 2001 року.

Як вбачається із вказаних довідок та відомостей протягом даного періоду на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок).

Відтак, посилання відповідача на відсутність інформації про сплату позивачем за оскаржувані періоди роботи страхових внесків до соціальних фондів, а тому відсутні підстави для зарахування таких періодів до страхового стажу позивача, суд не бере до уваги, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17 та від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі №423/757/17.

Зокрема, у постанові від 01.03.2021 року №423/757/17 Верховний Суд зазначає, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування періодів роботи позивача через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння та з 11 січня 1990 року по теперішній час настоятелем у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ.

Стосовно не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в Московській духовній академії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі ст. 56-63 Закону №1788-ХІІ.

За період до 1 січня 2004 року до стажу роботи зараховується час навчання на денній формі у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. До стажу роботи, який дає право на пенсійне забезпечення, зараховується також навчання в семінарії, Духовній академії при наявності документів про період навчання в зазначених навчальних закладах за денною формою.

Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, виданими на підставі архівних даних, які містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ст. 7 Закону №987-ХІІ релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій.

Статтею 11 Закону №987-ХІІ визначено, що релігійні управління і центри відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) мають право створювати духовні навчальні заклади для підготовки священнослужителів і служителів інших необхідних їм релігійних спеціальностей. Духовні навчальні заклади діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Громадяни, які навчаються у вищих і середніх духовних навчальних закладах, користуються правами і пільгами щодо відстрочення проходження військової служби, оподаткування, включення часу навчання до трудового стажу в порядку і на умовах, встановлених для студентів та учнів державних навчальних закладів.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач з серпня 1983 по травень 1987 роках навчався у Московській духовній семінарії, про що свідчить диплом Московського патріархата, виданого священику ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що Московська православна духовна академія і семінарія це вищий навчальний заклад Російської православної церкви Московської Патріархії, який займається підготовкою священнослужителів, викладачів, богословів і службовців для Православної церкви.

З наведеного слідує, що позивачем належним чином підтверджено період навчання в навчальному закладі - Московській духовній семінарії, в свою чергу, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.

Відтак, суд приходить до висновку, що наявні підстави для зарахування періоду навчання позивача у 1983-1987 роках в Московській духовній семінарії, а тому відповідач протиправно відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач не погоджується із повідомленням (рішенням) від 29 березня 2022 року №2400-1705-8/9353 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в призначені ОСОБА_1 за віком, з підстав не зарахування йому періодів навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544 та роботу з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04 червня 1987 року по 10 січня 1990 року настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння (відповідно до Указу №300 від 04 червня 1987 року) та з 11 січня 1990 року по теперішній час у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ (відповідно до Указу №23 від 11 січня 1990 року).

Натомість суд звертає увагу позивача на те, що жодних рішень стосовно відмови у призначенні позивачу пенсії за віком Пенсійним органом не приймалось.

Судом встановлено, що оскаржувана позивачем відмова оформлена листом від 29 березня 2022 року №2400-1705-8/9353, відтак, з метою ефективного захисту прав позивача суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформлену листом від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання пенсійний орган призначити позивачу пенсію за віком з 17 вересня 2021 року, суд зазначає наступне.

Пенсійним законодавством визначено, що призначення пенсії та підготовка документів до її виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому останні мають виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного та дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544 та роботу з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04.06.1987 по 10.01.1990 настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння (відповідно до Указу №300 від 04.06.1987) та з 11.01.1990 по теперішній час у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ (відповідно до Указу №23 від 11.01.1990).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача не свідчать про законність вчинених ним дій.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, оформлену листом від 29.03.2022 №2400-1705-8/9353.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2021 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди навчання у 1983-1987 роках Московській духовній семінарії згідно диплому №2544 та роботу з 04.06.1987 по 14.01.1992, а саме: з 04.06.1987 по 10.01.1990 настоятелем храму на честь Різдва Пресвятої Богородиці села Новоселиця та храму на честь св.вмч. Димитрія села Росошани Кельменецького благочиння (відповідно до Указу №300 від 04.06.1987) та з 11.01.1990 по теперішній час у храмі на честь свт. Николая села Коболчин Сокирянського благочиння Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ (відповідно до Указу №23 від 11.01.1990).

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992,40 грн.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (с. Коболчин, Дністровський район, Чернівецька область, 60231, серія та номер паспорта НОМЕР_1 ).

Представник позивача - адвокат Савчук Юрій Миколайович ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3,м. Чернівці,58002, ).

Суддя В.О. Григораш