Справа № 160/8062/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2022 року Справа № 160/8062/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити певні дії, -
08.06.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 7 липня 2010 року №245З-VI «Про судоустрій і статус суддів», до 50%;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIІ здійснити перерахунок і виплату з урахуванням фактично виплачених сум та виплачувати ОСОБА_1 в подальшому призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-342 від 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничного розміру.
На виконання вимог ухвали суду від 13.06.2022 року, позивачем 12.07.2022р. подано оригінал документа про доплату судового збору за подання до суду адміністративного позову у розмірі 992,40грн., належним чином завірені копії документів, долучених до позовної заяви, для відповідача та заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, відповідно до якої позивач просить поновити пропущений ним строк для звернення до адміністративного суду, посилаючись на те, що раніше вже оскаржував вказані дії і ті ж самі рішення відповідача, але з інших підстав, при цьому, про наявність додаткових підстав для їх оскарження, які не заявлялись ним раніше, йому стало відомо лише з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 року, тому просить суд поновити йому строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2022 року заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити певні дії, а також прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8062/22 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) з 24.08.2022 року і встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
07.09.2022р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній висловив позицію, аналогічну викладеній у позовній заяві.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року 1515-VІІІ відповідно до пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України був звільнений з посади судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області у відставку.
Відповідно до цієї постанови наказом голови П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року №12 позивача відраховано з 15 вересня 2016 року зі штату суддів П`ятихатського районного суду.
Розпорядженням П`ятихатського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 16 вересня 2016 року позивачеві призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% від суддівської винагороди.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі №190/2036/16-а визнано протиправним розпорядження П`ятихатського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області №159968 від 19.10.2016 року та зобов`язано П`ятихатське об`єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з 16 вересня 2016 року призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
При цьому, вищевказаною постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі №190/2036/16-а, яка набрала законної сили, встановлено, що згідно з довідкою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області №3 від 21.11.2016р. стаж роботи ОСОБА_1 станом на 16.09.2016р. становить 22 роки 11 днів.
На підставі означеної постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2017 року у справі №190/2036/16-а щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці нараховувалось та виплачувалось пенсійним органом, виходячи з 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 року у справі №160/8923/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю, визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29 липня 2020 року № 0400-0322-8/61677 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із заявою від 05 березня 2020 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області на підставі ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №245З-VI (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013) здійснити перерахунок і виплату з урахуванням фактично виплачених сум та виплачувати ОСОБА_1 в подальшому призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотків суддівської винагороди згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-342 в 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничної розміру.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 року у справі №160/8923/20 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволено, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №160/8923/20 скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру, та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог. В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №160/8923/20 залишено без змін.

Як слідує з вищевказаної постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 року у справі №160/8923/20, підставою відмови у задоволенні означеної частини позовних вимог, що стосуються встановлення конкретного розміру відсоткового значення розміру грошового утримання судді, що враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача, а саме 84%, було відмовлено через передчасність цих вимог, бо, як зазначено колегією суддів, предметом оскарження до суду були дії відповідача, які полягали у непроведенні перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді на підставі поданої позивачем довідки, отже, перерахунок відповідачем ще не проведений, що виключає правові підстави для зазначення у резолютивній частині рішення будь-якої інформації окрім тієї, що пов`язана зі здійсненням такого перерахунку на підставі відповідної довідки.

На виконання рішення суду у справі №160/8923/20 рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №68 від 28.05.2021 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - позивача з 07.04.2021р. на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020 року в розмірі 52% суддівської винагороди, вказаній у цій довідці. При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що стаж позивача на посаді судді становить - 21 рік 09 місяців 14 днів.

В подальшому, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення №68 від 21.07.2021р., яким здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - позивача з 07.04.2021р. на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020 року в розмірі 50% суддівської винагороди, вказаній у цій довідці. При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що стаж позивача на посаді судді становить - 12 років 8 місяців 27 днів (період з 20.12.2003р. по 15.09.2016р.)

Листом від 09.07.2021 року за вих.№20874-19669/Р-03/8-2800/21, наданим у відповідь на заяву позивача від 10 червня 2021 року, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило, що розмір щомісячного грошового утримання позивач визначено, виходячи з розміру 52% суддівської винагороди (з урахуванням вимог законодавства, чинного на дату проведення перерахунку).

В подальшому листом від 13 серпня 2021 року за вих.№27557-21634/Р-01/8-0400/21 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача, що при перерахунку його пенсії застосовано Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІ від 02.06.2016 року, а не Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 року, відтак, щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці повинно обчислюватися і виплачуватися у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Не погодившись з діями та рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №68 від 28.05.2021 року та №68 від 21.07.2021р. щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 84% суддівської винагороди до 52%, а в подальшому до 50%, та вважаючи, що розмір такої винагороди має становити саме 84%, позивач оскаржив вказані дії та рішення відповідача до суду саме з цих підстав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 року у справі №160/15070/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено в повному обсязі; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 7 липня 2010 року №2453-УІ «Про судоустрій і статус суддів» до 50%; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28 травня 2021 року №68 про зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84% суддівської винагороди до 52% з 07 квітня 2021 року; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21 липня 2021 року №68 про зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 52 % суддівської винагороди до 50% з 07 квітня 2021 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI (у редакції первинного Закону згідно рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013) здійснити перерахунок і виплату з урахуванням фактично виплачених сум та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% суддівської винагороди згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-342 від 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничного розміру.

Однак, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі №160/15070/21 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. у справі №160/15070/21 було задоволено, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. в справі №160/15070/21 скасовано та ухвалено у цій справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Як слідує з постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022 року у справі №160/15070/21, яка набрала законної сили, колегією суддів вирішувалося спірне у цій справі питання саме щодо наявності підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 84% суддівської винагороди, за наслідками розгляду якого суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу проведено відповідно до вимог Закону №1402-VIII та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме цього Закону, а не вибірково з різних законів, відтак, рішення відповідача про визначення розміру щомісячного грошового утримання позивача як судді у відставці в відсотковому розмірі (50% та більше) суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, є правомірним, при цьому, визначення розміру довічного грошового утримання позивача на підставі норм Закону №1402-VIII (50% і більше) не призводить до порушення гарантованих статтею 22 Конституції України прав позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач, за нормами Закону №1402-VIII, не є меншим, ніж той, який був забезпечений з урахуванням положень Закону №2453-VI. Водночас, апеляційним судом було зазначено, що довідкою від 21.11.2016р. №3 П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 22 роки 00 місяців 11 днів, тому, враховуючи приписи частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці повинен бути обчислений відповідачем в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зі збільшенням за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розміру щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки грошового утримання судді, проте, позивачем в межах цієї справи не було заявлено позовних вимог про протиправність обчислення відповідачем розміру щомісячного довічного грошового утримання саме з урахуванням частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ, а судом не встановлено підстав для виходу за межі позовних вимог, тому такі вимоги не розглядалися.

Зважаючи на вищенаведене, 18.04.2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській з заявою про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ в розмірі 54% суддівської винагороди згідно з довідкою П`ятихатського районного суду від 21.11.2016р. №3, якою підтверджується стаж його роботи на посаді судді - 22 роки 11 днів, та на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-342 від 21.02.2020р., починаючи з 19 лютого 2020 року.

Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що жодної відповіді на вищевказану заяву позивача відповідач не надав.

Не погоджуючись з діями та рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №68 від 28.05.2021 року та №68 від 21.07.2021р. щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 84% суддівської винагороди до 52%, а в подальшому до 50%, та вважаючи, що розмір такої винагороди має становити саме 54%, з урахуванням передбаченого частиною третьою статті 142 Закону №1402-VІІІ збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, а також з урахуванням того, що згідно з довідкою П`ятихатського районного суду від 21.11.2016р. №3 стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 22 роки, відтак, останній має право на передбачене ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ збільшення, яке протиправно не застосоване відповідачем при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020р., позивач звернувся до суду з цим позовом і саме з цих підстав, що не є тотожними підставами позову у справі №160/15070/21.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIІІ).

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VIІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIІІ).

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

Разом з цим, розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI.

Законом України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019 р., було виключено зазначені вище пункти 22 та 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункту 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII зі змінами.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 року №2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт четвертий частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 р. у справі №2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020р. №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня з дати ухвалення відповідного рішення Конституційним Судом України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Таким чином, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII позивач як суддя у відставці набув з 19.02.2020р. право на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Отже, з урахуванням положень Закону №1402-VIII, які передбачають базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді, в цьому випадку судді місцевого суду, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (стаття 135 Закону №1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).

За встановленими судом обставинами справи відповідно до оскаржуваних рішень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №68 від 28.05.2021 року та №68 від 21.07.2021р. позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII, спочатку у розмірі 52% суддівської винагороди, вказаної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020 року, виходячи з того, що стаж позивача на посаді судді становить - 21 рік 09 місяців 14 днів (рішення №68 від 28.05.2021 року), а в подальшому в розмірі 50% суддівської винагороди, вказаній у цій довідці, виходячи з того, що стаж позивача на посаді судді становить - 12 років 08 місяців 27 днів (період з 20.12.2003р. по 15.09.2016р.) (рішення №68 від 21.07.2021р.).

Водночас, як зазначалося вище, частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, при цьому, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Вказана норма неконституційною не визнавалась.

Оскільки перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці позивачу проведено відповідно до вимог Закону №1402-VIII та рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020р. у справі №2-р/2020, тому до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми саме цього Закону №1402-VIII.

При цьому, судом також встановлено, що відповідно до довідки П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2016р. №3 стаж роботи позивача на посаді судді складає 22 роки 00 місяців 11 днів.

Крім цього, з наданої відповідачем на вимогу суду копії пенсійної справи позивача встановлено, що відповідно до попередніх перерахунків пенсії позивача та долучених до них розрахунків стажу, зокрема тих, що проводилися у 2020 році, стаж роботи позивача на посаді судді складає понад 22 роки.

Крім того, факт того, що стаж ОСОБА_1 на посаді суді становить понад 22 роки також встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2017р. у справі №190/2036/16-а та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.04.2022р. у справі №160/15070/21, які набрали законної сили, відтак, з урахуванням приписів ч.4 ст.78 КАС України, якими передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, вищевказані обставини при розгляді цієї справи доказуванню не підлягають.

Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для здійснення будь-якого перерахунку і, відповідно, зменшення стажу позивача на посаді судді, що пенсійним органом жодним чином не спростовано.

З огляду на наведене та зважаючи на встановлення судом того факту, що стаж позивача на посаді судді становить понад 22 роки (22 роки 00 місяців 11 днів), останній має право на передбачене ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, відтак, розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при перерахунку з 19 лютого 2020 року має становити саме 54% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (50% (за 20 років роботи на посаді судді) + 4% (по 2% за кожний повний рік роботи з двох фактично відпрацьованих на посаді судді понад 20 років), визначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020р.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №68 від 28.05.2021 року та №68 від 21.07.2021р., якими здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020р., спочатку у розмірі 52% суддівської винагороди, вказаної у цій довідці (рішення №68 від 28.05.2021 року), а в подальшому в розмірі 50% суддівської винагороди, вказаній у цій довідці (рішення №68 від 21.07.2021р.), є такими, що суперечать вищенаведеним приписам ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ, а, відтак, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на підставі ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIІ здійснити перерахунок і виплату з урахуванням фактично виплачених сум та виплачувати ОСОБА_1 в подальшому призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 54% суддівської винагороди згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-342 від 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничного розміру, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно проведено перерахунки щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020р., спочатку у розмірі 52% суддівської винагороди, вказаної у цій довідці, виходячи з того, що стаж позивача на посаді судді становить - 21 рік 09 місяців 14 днів (рішення №68 від 28.05.2021 року), а в подальшому в розмірі 50% суддівської винагороди, вказаній у цій довідці, виходячи з того, що стаж позивача на посаді судді становить - 12 років 08 місяців 27 днів (період з 20.12.2003р. по 15.09.2016р.) (рішення №68 від 21.07.2021р.), в той час, як судом встановлено, що фактично стаж роботи позивача на посаді судді складає понад 22 роки, що, в свою чергу, в силу прямої норми закону надає позивачеві право на передбачене ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на два відсотки грошового утримання судді за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, відтак, розмір його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при перерахунку з 19 лютого 2020 року має становити саме 54% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, визначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області №Б-с-342 від 21.02.2020р., суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме здійснення перерахунку і виплати позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIІ у розмірі 54% суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № Б-с-342 від 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничного розміру та з урахуванням фактично виплачених сум.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення і цієї частини позовних вимог.

Водночас, задоволенню не підлягають позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплачувати в подальшому позивачеві його щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 54% суддівської винагороди та без обмеження його граничного розміру, бо така вимога спрямована на майбутнє та є передчасною, водночас, вирішення позовних вимог на майбутнє суперечить приписам ст.5 КАС України, якою визначено, що захисту підлягає саме порушене право особи, а не можливість його порушення в майбутньому.

Також суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України від 7 липня 2010 року №245З-VI «Про судоустрій і статус суддів», до 50%, оскільки, як встановлено судом, у даному випадку з цього приводу відповідачем приймалося відповідне рішення, а саме: рішення №68 від 21.07.2021р., і саме визнання протиправним та скасування такого рішення є належним способом захисту порушеного цим рішенням права позивача, бо саме цим рішенням, а не діями пенсійного органу порушено таке право, отже, оскарження саме дій відповідача з цього приводу є неналежним способом захисту.

Враховуючи викладене у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1984,80грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 1323,20грн.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28 травня 2021 року №68 про зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 84% суддівської винагороди до 52% з 07 квітня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21 липня 2021 року №68 про зменшення ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміру 52% суддівської винагороди до 50% з 07 квітня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIІ у розмірі 54% суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №Б-с-342 від 21.02.2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року, без обмеження його граничного розміру та з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог у розмірі 1323,20грн. (одна тисяча триста двадцять три гривні 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова