Справа № 380/13042/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/13042/22 пров. № А/857/15093/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судова-Хомюк Н.М.

суддів: Онишкевич Т.В., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 380/13042/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання дії та бездіяльності протиправними-

суддя у І інстанції Хома О.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації (далі також відповідач, Департамент соцзахисту населення ЛОДА) та просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем за 2022 рік.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з метою отримання грошової допомоги на вирішення матеріально-побутових проблем подав відповідну заяву, однак відповідач листом відмовив в отриманні вказаної допомоги, аргументуючи тим, що станом на момент звернення із заявою виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам учасникам АТО (ООС) не відбувається, фінансування призупинено. Позивач вважає, що відповідач безпідставно не здійснює виплату грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем, яка здійснюється в межах Комплексної програми соціальної підтримки у Львівській області учасників АТО (ООС) та їхніх родин, бійців-добровольців АТО, а також родин Героїв Небесної сотні на 2021-2025 роки, затвердженої рішенням Львівської обласної ради від 18.02.2021 №53. Зазначає, що відповідачем порушено його право на отримання такої грошової допомоги відповідно до законодавства. Для відновлення порушеного права звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Зокрема апелянт вважає, що відповідач безпідставно зазначив, що станом на сьогодні позивач не має права на отримання такої виплати на підставі розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 19.07.2022 №197/0/5-22ВА. Звертає увагу на те, що у своєму відзиві на адміністративний позов у даній справі відповідач вказав про те, що на момент звернення позивача із заявою про отримання допомоги, комунальним закладом Львівської обласної ради «Центр моніторингу соціальних програм та контролю за призначенням і виплатою допомог» нараховано 91 внутрішньо переміщеній особі з числа учасників АТО (ООС) на загальну суму 728 тис. грн., тобто в межах обсягу фінансування, однак не надає жодних доказів, які б підтвердили нарахування та виплату вищезазначених коштів.

Апелянт вважає, що відповідач у своєму відзиві та суд не спростували факту неправомірної відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально - побутових проблем за 2022 рік.

Також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що для отримання одноразової грошової допомоги позивач мав звернутись до Личаківського відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. На обґрунтування своїх доводів вказує, що з метою отримання грошової допомоги на вирішення матеріально побутових проблем 03 серпня 2022 року подав відповідну заяву та долучив всі необхідні підтверджуючі документи на ім`я начальника Львівської обласної військової адміністрації Козицького М.З., яку III чергова сесія VIII скликання Львівської обласної ради зобов`язала забезпечити виконання програми. В подальшому, Львівська обласна військова адміністрація направила розгляд заяви позивача за належністю, а саме в Департамент соціального захисту населення, а не у Личаківський відділ соціального захисту. Відтак, позивач вважає, що виконання програми покладено на Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу у якому вказав про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Звертає увагу суду на те, що апелянт звернувся з заявою про надання йому грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем до некомпетентного органу, який не приймав і не міг прийняти рішення про відмову у наданні такої допомоги згідно Порядку надання грошової допомоги. Звертає увагу суду на те, що 21.10.2022 апелянт також звернувся до Личаківського відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради стосовно надання йому грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально- побутових проблем. Та як вбачається із відповіді Личаківського відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 25.10.2022 № апелянту було повідомлено, що підстави для задоволення його звернення відсутні.

Відтак, відповідач вважає, що дана обставина підтверджує, що позовні вимоги до Департаменту є безпідставними, оскільки Департамент не відмовляв ОСОБА_1 стосовно надання йому грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем, оскільки прийняття рішення стосовно надання такої грошової допомоги це є повноваження органу з питань соціального захисту сільської, селищної, міської ради або іншого органу, створеного відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем обліку.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів зазначає наступне

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , будучи зареєстрованим у с. Підлиман Ізюмського району Харківської області, з березня 2022 року перебуває на обліку в Личаківському відділі соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради за фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_1 , як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою від 30.03.2022 №1309-.

Дублікатом посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим 28.07.2022 Львівським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки підтверджується, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

03.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до Львівської обласної військової адміністрації із заявою про надання матеріальної допомоги у виді виплати грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) в розмірі 8 000 грн.. До вказаної заяви долучив відповідні підтверджуючі документи.

Департамент соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації листом від 06.09.2022 №20-3426/0/2-22 повідомив позивача про те, що на час надання відповіді, передбачена Комплексною програмою соціальної підтримки у Львівській області учасників АТО (ООС) та їхніх родин, бійців-добровольців АТО, а також родин Героїв Небесної сотні на 2021-2025 роки виплата грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам - учасникам бойових дій АТО (ООС) не відбувається. Вказане зумовлено внесенням розпорядженням голови обласної військової адміністрації від 19.07.2022 №197/0/5-22ВА змін до Комплексної програми щодо фінансування передбачених Програмою заходів та призупиненням надання у 2022 році грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам - учасникам бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем.

Вважаючи, що відповідач, відмовивши в отриманні допомоги листом від 06.09.2022 №20-3426/0/2-22, порушив право на отримання такої грошової допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звернувся з заявою про надання йому грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем до некомпетентного органу, який не приймав і не міг прийняти рішення про відмову у наданні такої допомоги. Водночас, суд також звернув увагу на те, що відповідач, одержавши заяву ОСОБА_1 від 03.08.2022 і не маючи повноважень на прийняття відповідного рішення, повинен був роз`яснити позивачу до якого саме органу соціального захисту йому слід звернутися за наданням такої грошової допомоги або ж самостійно направити заяву та пакет долучених до неї документів до Личаківського відділу соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, повідомивши про це заявника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб в встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 15.04.2014 №1207-VІІ (далі Закон №1207-VІІ).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Рішенням Львівської обласної ради від 18.02.2021 №53 затверджено Комплексну програми соціальної підтримки у Львівській області учасників АТО (ООС) та їхніх родин, бійців-добровольців АТО, а також родин Героїв Небесної сотні на 2021-2025 роки ( далі Комплексна програма).

Комплексною програмою передбачено, що реалізація заходів Програми відбувається в межах обсягу фінансування на відповідний рік згідно з додатком 2 до Комплексної програми «Перелік завдань заходів та показників».

Пунктом 9 «Переліку завдань, заходів та показників» Комплексної програми (додаток № 2 до Комплексної програми), передбачено для реалізації заходу «Надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам - учасникам АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем» обсяг фінансового ресурсу на 2022 рік склав 728,00 тис. гривень.

Так, рішенням Львівської обласної ради від 16.03.2021 №86 затверджено порядки щодо виконання заходів Комплексної програми соціальної підтримки у Львівській області учасників АТО (ООС) та їхніх родин, бійців-добровольців АТО, а також родин Героїв Небесної сотні на 2021-2025 роки, згідно з додатками 1-11 до цього рішення.

Порядок надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам учасникам АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем є додатком 8 до рішення Львівської обласної ради від 16.03.2021 №86 (далі Порядок №86).

Відповідно до пункту 1 цей Порядок визначає механізм призначення і виплати грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам учасникам АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем за рахунок коштів, передбачених в обласному бюджеті, у рамках реалізації Комплексної програми.

Відповідно до пункту 4 Порядку надання грошової допомоги визначено, що для одержання допомоги заявник подає до 01 листопада поточного року до органу з питань соціального захисту сільської, селищної, міської ради або іншого органу, створеного відповідною сільською, селищною, міською радою для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування в межах, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами (далі - виконавчий орган ради), за місцем обліку певний перелік документів.

Відтак, п.4 Порядку визначає, що для одержання допомоги заявник подає заяву та відповідні документи до виконавчого органу ради за місцем обліку.

Пунктом 5 Порядку надання грошової допомоги, визначено, що виконавчий орган ради за місцем обліку протягом 10 робочих днів з дня подання повного пакету документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку, та не пізніше ніж 15 листопада поточного року приймає рішення про надання допомоги, формує і затверджує відомості для виплати допомоги та передає їх до комунального закладу Львівської обласної ради «Центр моніторингу соціальних програм та контролю за призначенням і виплатою допомог» для забезпечення виплати.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку в Личаківському відділі соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Із долученої до матеріалів справи копії заяви ОСОБА_1 від 03.08.2022 вбачається, що позивач звернувся із заявою про надання допомоги звернувся до начальника Львівської обласної військової адміністрації, за результатом розгляду якої отримав відповідь Департаменту соцзахисту населення ЛОДА від 06.09.2022 №20-3426/0/2-22.

Як видно з листа від 06.09.2022 №20-3426/0/2-22, відповідач повідомив позивача про те, що надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам - учасникам АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем здійснювалось в межах Комплексної програми соціальної підтримки у Львівській області учасників АТО (ООС) та їхніх родин, бійців-добровольців АТО, а також родин Героїв Небесної Сотні на 2021 - 2025 роки, затвердженої рішенням обласної ради від 18.02.2021 № 53. У зв`язку із дією в Україні режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 розпорядження голови обласної військової адміністрації від 19.07.2022 № 197/0/5-22ВА Комплексну програму викладено у новій редакції. Відтак, згідно додатку 1 до Програми «Ресурсне забезпечення Комплексної програми» обсяг коштів, які пропонується залучити на виконання Програми у 2022 році складає 34 352,57 тисяч гривень.

Відповідач у листі також повідомив, що крім зазначеного, у пункті 5 Програми зазначено, що реалізація заходів Програми відбувається в межах обсягу фінансування на відповідний рік згідно з додатком 2 до Комплексної програми «Перелік завдань, заходів та показників». Згідно додатком 2 до Програми фінансування заходу «Надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам - учасникам АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем» у 2022 році призупинено. Відтак, враховуючи вищезазначене, станом на сьогодні виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам - учасникам АТО (ООС) відповідно до Програми не відбувається.

Так, відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі N 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вказаний лист, на який покликається позивач, як на відмову у виплаті грошової допомоги внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем за 2022 рік, не є рішенням про відмову в наданні грошової допомоги позивачу, в розумінні пункту 8 Порядку, а відповідач не є органом, уповноваженим на прийняття такого рішення, оскільки органом, компетентним на розгляд заяви позивача і прийняття відповідного рішення, є Личаківський відділ соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, в якому ОСОБА_1 перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа.

Відтак, вірним є також висновок суду першої інстанції, що позивач звернувся з заявою про надання йому грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально-побутових проблем до некомпетентного органу, який не приймав і не міг прийняти рішення про відмову у наданні такої допомоги.

Водночас, відповідно до пункту 8 Порядку у разі наявності підстав для відмови в наданні виконавчий орган ради за місцем обліку протягом десяти робочих днів з дня подання пакету документів, визначених у пункті 4 цього Порядку, приймає рішення про відмову в наданні виплаті допомоги, про що інформує заявника письмово із зазначенням підстав для відмови протягом десяти робочих днів з моменту прийняття такого рішення.

Відтак, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що відповідач, одержавши заяву ОСОБА_1 від 03.08.2022 і не маючи повноважень на прийняття відповідного рішення, повинен був роз`яснити позивачу до якого саме органу соціального захисту йому слід звернутися за наданням такої грошової допомоги або ж самостійно направити заяву та пакет долучених до неї документів до Личаківського відділу соціального захисту населення департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, повідомивши про це заявника.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, після прийняття рішення судом першої інстанції у цій справі, а саме 21.10.2022 звернувся до Личаківського відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради стосовно надання йому грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі - учаснику бойових дій АТО (ООС) на вирішення матеріально- побутових проблем.

Як вбачається із відповіді Личаківського відділу соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 25.10.2022 № , яка була надана до матеріалів справи під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 повідомлено, що підстави для задоволення його звернення відсутні. Разом з тим, дослідження обставин вказаного повідомлення не відноситься до предмету з`ясувань у вказаній справі.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини п`ятої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації є безпідставними, а відтак не підлягали до задоволення.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Мотиви, які наведені у апеляційній скарзі, не дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 380/13042/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 24 січня 2023 року