Справа № 640/17006/20
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року, прийнятого у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області від 13.07.2020 року №191 про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності в частині повернення коштів, що виплачені ОСОБА_1 , в розмірі 6 435,30 грн. та застосованих до Філії «Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбут» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» фінансових санкцій, а саме штрафу в сумі з 3 217,65 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відтак підлягає скасуванню, а позовні вимоги слід задовольнити.

Щодо порушення норм матеріального права, позивач посилається на: ч 1 ст. 23, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV, пп. 1.1, 1.7 розділу 1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001, Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004 К532/274/136-ос/1406, п. 2.2 Положення про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації, затвердженого постановою Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №25 від 23.06.2008.

Позивач наголошує, що видані працівникові ОСОБА_1 листки непрацездатності серії АДЕ №348574, серії АДІ №446219, серії АДН №614571, серії АДН №614633, серії АДН №614681, оформлені відповідно до вимог Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, не містять недоліків оформлення та, відповідно, були достатньою підставою для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності працівнику, з огляду на що, по даним листкам непрацездатності були здійснені передбачені виплати.

Позивач вважає, що ні Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а ні Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, а ні Інструкція про порядок заповнення листка непрацездатності не містять імперативних приписів про те, що листок непрацездатності не може бути виданий та продовжений хворому, звільненому від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності, без направлення документів на МСЕК та відповідного висновку МСЕК чи про те що виданий в такому випадку листок непрацездатності є недійсним та/або не є підставою для виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Також, позивач вважає, що суд першої інстанції застосував не релевантну судову практику щодо даної справи.

Позивач вказує, що повноважень при перевірці правильності заповнення листка непрацездатності щодо граф, стосуються професійної діяльності саме лікаря, натомість у Комісії із соціального страхування підприємства відсутні. Таким чином, Комісія, перевіряючи правильність оформлення конкретного листка непрацездатності, перевіряє його відповідність вимогам Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, однак не володіє медичною документацією, історією хвороби кожного працівника та не зобов`язана досліджувати всі обставини тимчасової непрацездатності працівників, а виходячи з інформації, що наявна в одному листку непрацездатності не може зробити висновок щодо загальної тривалості хвороби працівника, та необхідності направлення його на МСЕК, оскільки такими повноваженнями наділений лікуючий лікар, яким видано листок непрацездатності, що дає підстави зробити висновок про те, що ні керівник закладу, ні комісія з соціального страхування позивача не може нести відповідальності за порушення порядку видачі листка непрацездатності лікарями іншого медичного закладу.

Позивач вважає, що здійснена ним на підставі листка непрацездатності, виданого та продовженого хворому, звільненому від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності, без направлення документів на МСЕК та відповідного висновку МСЕК, виплата застрахованій особі за рахунок коштів ФСС України не містять ознак порушення позивачем порядку використання страхових коштів цього Фонду.

Позивач вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення №191, не керувався в оцінці обставин, встановлених за результатами перевірки нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а зазначене порушення за своєю суттю не може мати наслідків у вигляді обов`язку повернення Фонду соціального страхування сум коштів, виплачених за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. Відповідно, до позивача не може застосовуватися норма ч. 6 статті 15 вказаного Закону, яка передбачає обов`язок з повернення коштів Фонду у визначених цим законом випадках.

Також, позивач звертає увагу, що суд першої інстанції не надав оцінки копії листа Полтавського обласного онкологічного клінічного диспансера від 26.06.2020 №626, в якому зазначено, що гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на диспансерному обліку в КП «ПОКОД ПОР» з 06.09.2017 року з приводу злоякісного новоутворення. Згідно первинної документації вперше листок непрацездатності М348574 був виданий в ПОКОД 06.09.2017. Хворий ОСОБА_1 знаходився в процесі активного лікування. Листок непрацездатності М614681 виданий згідно «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян».

05.01.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити таку без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач вказує, що тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 за одним і тим самим захворюванням безперервно тривала з 18.09.2017. Виходячи із норм абз. 2 п. 2.2, п. 4.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001, ЛКК лікувально-профілактичного закладу мала право продовжувати цьому хворому листки непрацездатності без висновку МСЕК про визнання непрацездатним не довше, ніж до спливу чотирьох місяців безперервної непрацездатності, тобто по 17.01.2018.

Комісія із соціального страхування позивача всупереч нормам ч. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п. 2.2 розділу II, п. 3.1.1 розділу III Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, затвердженого постановою правління Фонду від 19.07.2018 №13, під час призначення матеріального забезпечення не розглядала правильність видачі та продовження листків непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 , зокрема відповідність продовження тимчасової непрацездатності вимогами Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001.

Відповідач вважає, що порушуючи ч. 1 ст. 31 та п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» скаржник надав та оплатив коштами Фонду допомогу по тимчасовій непрацездатності на суму 6 435,30 грн. на підставі листка непрацездатності, що за період з 18.01.2018 по 01.02.2018 виданий не в установленому порядку.

На думку відповідача, твердження позивача про те, що у нього були відсутні правові підстави для ненадання допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності ОСОБА_1 , оскільки нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності не відповідає дійсності, а оскаржуване рішення прийняте за порушення скаржником вимог статті 31 вказаного Закону, якою встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Відповідач наголошує, що на момент розгляду питання про наявність підстав для призначення і виплати ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на підставі листків непрацездатності, комісія із соціального страхування скаржника уже володіла достовірною та достатньою інформацією, яка у своїй сукупності підтверджувала факт перебування ОСОБА_1 на лікарняному понад 4 місяці без направлення та проходження МСПК (висновку МСЕК), адже у позивача була наявна інформація про загальний період непрацездатності ОСОБА_1 .

Відповідач наголошує, що не заперечував і не заперечує, що під час видачі та продовження листків непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 порядок, встановлений Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України №455 від 13.11.2001, порушено і лікарсько-консультативною комісією Комунального підприємства «Полтавський обласний клінічний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради». Але неправомірне використання коштів Фонду у сумі 6 435,30 грн. стало наслідком винних дій не тільки лікувально-профілактичного закладу, але й самого позивача. Порушення з боку лікувально-профілактичного закладу не виключають обов`язку страхувальника дотримуватись вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і не є підставою для звільнення позивача від зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну Фонду внаслідок допущених саме ним порушень вказаного Закону.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 09.06.2020 по 30.06.2020 відповідач провів планову перевірку дотримання філії «Будівельно-монтажної фірми «Укргазпромбуд» Акціонерного товариства «Укртрансгаз» за період з 01.04.2017 по 31.03.2020 по страхових коштах Фонду соціального страхування, за результатами якої складено Акт перевірки дотримання страхувальником вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування від 26.06.2020.

Відповідач встановив факт порушення позивачем вимог п. 1 ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: листок непрацездатності виданий та продовжений хворому, звільненому від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності без направлення документів на МСЕК (дата чотирьохмісячного строку - 18.01.2018, дата подачі документів на МСЕК - 02.02.2018, дата огляду МСЕК - 09.02.2018 ). Таким чином, відповідач дійшов висновку про неправомірну витрату позивачем коштів Фонду соціального страхування у розмірі 6 435,30 грн.

Позивач подав заперечення від 03.07.2020 вих.№3101вих-20-514 на акт перевірки від 26.06.2020.

Втім, відповідач прийняв рішення від 13.07.2020 №191 про повернення коштів Фонду соціального страхування України у розмірі 6435,30 грн., а також застосування фінансових санкцій у розмірі 3 217,65 грн.

Вважаючи протиправним вказане рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у силу наведених положень ч. 3 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та п. 2.2 Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №13 обов`язок з розгляду питання про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг застрахованим особам, а також перевірки підстав і правильності видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, покладено на комісію із соціального страхування, що утворюється роботодавцем. Натомість матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 безперервно перебував на лікарняному у період з 18.09.2017 по 01.02.2018. Чотирьохмісячний термін тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 завершився 18.01.2018, однак направлення на МСЕК зазначеній особі видано лише 02.02.2018, а огляд МСЕК, за результатами якого ОСОБА_1 визнано таким, що продовжує хворіти, проведено 09.02.2018.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги по суті справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV (далі - Закон №1105-ХІV) відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Пункт 1 ч. 1 ст. 1 Закону №1105-ХІV визначає види соціального страхування: у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності (далі - страхування від нещасного випадку); медичне.

За визначеннями, що містяться у ст. 1 Закону №1105-ХІV об`єкт соціального страхування - страховий ризик та страховий випадок, із настанням яких у застрахованих осіб (членів їх сімей, інших осіб) виникає право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону залежно від видів соціального страхування (п. 6);

страховик - Фонд соціального страхування України (далі - Фонд) (п. 9 );

страхові випадки: за соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг (абз 2 п. 10).

Відповідно д ост. 3 Закону №1105-ХІV соціальне страхування здійснюється за принципами:

1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування;

2) обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом;

3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав;

4) обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом;

5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування;

6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу;

7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві;

8) економічної заінтересованості суб`єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці;

9) цільового використання коштів соціального страхування;

10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Частина 1 ст. 4 Закону №1105-ХІV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 7 Закону №1105-ХІV здійснює контроль за цільовим використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання.

На виконання п. 6 ч. 1 ст. 9 Закону №1105-ХІV здійснюють контроль за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

Пункти 3 та 5 ч. 1 Закону №1105-ХІV надає Фонду соціального страхування України прав:

перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду;

накладати і стягувати фінансові санкції та адміністративні штрафи, передбачені законом за порушення вимог цього Закону.

Керуючись ч. 2 ст. 15 Закону №1105-ХІV роботодавець зобов`язаний:

1) надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом;

2) вести облік коштів соціального страхування і своєчасно надавати Фонду встановлену звітність щодо цих коштів;

3) під час перевірки правильності використання коштів Фонду та достовірності поданих роботодавцем даних надавати посадовим особам Фонду необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірки;

4) подавати в установленому порядку відповідно до законодавства відомості про:

розмір заробітної плати та використання робочого часу працівників;

річний фактичний обсяг реалізованої продукції (робіт, послуг), кількість нещасних випадків і професійних захворювань на підприємстві за минулий календарний рік;

використання коштів Фонду за іншими визначеними цим Законом напрямами в порядку, встановленому правлінням Фонду;

5) інформувати про кожний нещасний випадок або професійне захворювання на підприємстві;

6) безоплатно створювати всі необхідні умови для роботи на підприємстві представників Фонду;

7) повідомляти працівникам підприємства про адреси та номери телефонів Фонду, а також лікувально-профілактичних закладів та лікарів, які за угодами з Фондом обслуговують підприємство;

8) подавати звітність до Фонду у строки, в порядку та за формою, що встановлені правлінням Фонду;

9) повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.

Стаття 20 Закону №1105-ХІV визначає, що за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг:

1) допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною);

2) допомога по вагітності та пологах;

3) допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві);

4) оплата лікування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №1105-ХІV допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків:

1) тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві;

2) необхідності догляду за хворою дитиною;

3) необхідності догляду за хворим членом сім`ї;

4) догляду за дитиною віком до трьох років або дитиною з інвалідністю віком до 18 років у разі хвороби матері або іншої особи, яка доглядає за цією дитиною;

5) карантину, накладеного органами санітарно-епідеміологічної служби;

5-1) на період перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій;

6) тимчасового переведення застрахованої особи відповідно до медичного висновку на легшу, нижчеоплачувану роботу;

7) протезування з поміщенням у стаціонар протезно-ортопедичного підприємства;

8) перебування в реабілітаційних відділеннях санаторно-курортного закладу після перенесених захворювань і травм.

Абзац 1 ч. 2 ст. 22 Закону №1105-ХІV допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Керуючись ч. 3 ст. 30 Закону №1105-ХІV рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб), або фізичною особою - підприємцем, особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Комісія (уповноважений) із соціального страхування виконує свої функції відповідно до положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке затверджується правлінням Фонду.

Частина 1 ст. 31 Закону №1105-ХІV встановлює, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.

У спірний період порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування, порядок прийняття рішень за результатами перевірок та процедуру оскарження рішень за результатами перевірок було визначено Інструкцією про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженою постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 22.12.2010 №29, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.03.2011 за №393/19131 (далі - Інструкція №29).

За приписами пунктів 1.2. та 1.3. розділу І Інструкція №29 встановлює порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд), порядок прийняття рішень за результатами перевірок та процедуру оскарження рішень за результатами перевірок.

Перевірки страхувальників здійснюються відповідно до вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, по коштах Фонду в частині правильності їх використання на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форми власності, у суб`єктів малого підприємництва, які використовують працю найманих працівників.

За визначеннями, що містяться у п. 1.5. розділу І Інструкція №29

перевірка - форма документального контролю фінансової діяльності страхувальника в частині дотримання вимог чинного законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням;

рішення про застосування фінансових санкцій за несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі коштів Фонду - обов`язковий для виконання письмовий документ за підписом керівника органу Фонду (його заступника), що фіксує факт несвоєчасного повернення коштів Фонду і фінансових санкцій або повернення їх не в повному обсязі, із відповідним розрахунком та відповідно до вимог чинного законодавства;

рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - обов`язковий для виконання письмовий документ за підписом керівника органу Фонду (його заступника), підготовлений на підставі акта перевірки та відповідно до вимог чинного законодавства.

На виконання пунктів 4.1. та 4.3. Інструкції №29 за матеріалами акта перевірки та результатами розгляду заперечень страхувальника (за їх наявності) керівник органу Фонду або його заступник приймає рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій до страхувальника відповідно до статей 21, 22, 28, 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (2240-14), яке надсилається страхувальнику разом з листом про результати розгляду заперечень (за їх наявності) протягом 20 календарних днів з дня підписання акта перевірки. Рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності складається за формою, наведеною у додатку 3 до цієї Інструкції.

У рішеннях зазначаються суми коштів Фонду, що підлягають поверненню органу Фонду, суми фінансових санкцій, які належить перерахувати до Фонду та в подальшому відобразити у звіті страхувальника по коштах Фонду, строк для виконання рішення та строк, передбачений законодавством для звернення страхувальника зі скаргою про перегляд цього рішення.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455 затверджено Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян (далі - Інструкція №455).

Відповідно до п. 1.1. розділу 1 Інструкція №455 тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

За змістом абзацу другого пунктів 2.1. та 2.2. Інструкції №455 у разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях.

При втраті працездатності внаслідок захворювання або травми лікуючий лікар в амбулаторно-поліклінічних закладах може видавати листок непрацездатності особисто терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 10 календарних днів.

Якщо непрацездатність триває понад 10 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК.

За приписами пунктів 4.1. та 4.4. розділу 4 Інструкції №455 направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

Особам, не визнаним інвалідами:

- у разі визнання їх працездатними термін тимчасової непрацездатності закінчується датою огляду в МСЕК;

- у разі визнання їх непрацездатними листок непрацездатності продовжується ЛКК лікувально-профілактичного закладу до відновлення працездатності або повторного направлення до МСЕК.

На виконання частин 3, 5-7 ст. 15 Закону №1105-XIV достовірність зазначених у документах даних перевіряється Фондом. У разі подання недостовірних відомостей, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Роботодавець несе відповідальність за:

1) порушення порядку використання коштів Фонду, несвоєчасне або неповне їх повернення;

2) несвоєчасне подання або неподання відомостей, встановлених цим Законом;

3) подання недостовірних відомостей про використання коштів Фонду;

4) шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обов`язків, визначених цим Законом.

У разі порушення порядку використання страхових коштів роботодавці відшкодовують Фонду в повному обсязі неправомірно витрачену суму страхових коштів та/або вартість наданих соціальних послуг і сплачують штраф у розмірі 50 відсотків такої суми.

За несвоєчасне повернення або повернення не в повному обсязі страхових коштів на страхувальників та інших отримувачів коштів Фонду накладається штраф у розмірі 10 відсотків несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів.

Одночасно на суми несвоєчасно повернутих або повернутих не в повному обсязі страхових коштів і штрафних санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Своєчасно не сплачені фінансові санкції та адміністративні штрафи стягуються із страхувальника в дохід Фонду в порядку, встановленому законом.

Як не заперечується учасниками справи ОСОБА_1 (застрахована особа) безперервно перебував на лікарняному у період з 18.09.2017 по 01.02.2018. Чотирьохмісячний термін тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 (листки непрацездатності серії АДІ №446219 за період з 18.09. по 02.11.2017, серії АДН №614571 за період з 03.11. по 30.11.2017 року, серії АДН №614633 за період з 01.12. по 28.12.2017 року, серії АДН №614681 за період з 29.12.2017 по 01.02.2018, видані Комунальним підприємством «Полтавський обласний клінічний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради») завершився 18.01.2018 року, однак направлення на МСЕК останньому видано лише 02.02.2018, а огляд МСЕК, за результатами якого ОСОБА_1 визнано таким, що продовжує хворіти, проведено 09.02.2018.

Враховуючи вказані норми, є вірним висновок суду першої інстанції, що у період з 18.01. по 01.02.2018 лікувально-профілактичний заклад продовжував перебування застрахованої особи на лікарняному понад установлені строки без висновку МСЕК про необхідність його подальшого лікування та відповідно продовження строку тимчасової непрацездатності.

Колегія суддів звернула увагу, що суд першої інстанції застосував Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року №13, втім як вбачається з матеріалів справи спірний період у даній справі є з 18.01. по 01.02.2018. Та у даний час діяло Положення про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації, затверджене постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.06.2008 №25.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції пославшись на Положення про комісію (уповноваженого) із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року №13 неправильно застосував норми матеріального права, а саме: застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 1.1. розділу І Положення про комісію (уповноваженого) із соціального страхування підприємства, установи, організації, затверджене постановою Правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.06.2008 №25 (далі - Положення №25) комісія (уповноважений) підприємства, установи, організації із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням (далі - комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства), створюється (обирається) та діє на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство), що використовує найману працю, незалежно від форм власності і господарювання.

На виконання абз. 3 п. 2.1. розділу ІІ Положення №25 комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства має право: звертатися за необхідності до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам підприємства;

Відповідно до п. 2.2. розділу ІІ 2.2. Положення №25 комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства зобов`язана:

- приймати рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг;

- приймати рішення про відмову в призначенні матеріального забезпечення, про припинення виплати його (повністю або частково), розглядати підставу і правильність видачі та заповнення листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг;

- здійснювати контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення застрахованим особам роботодавцем за рахунок коштів Фонду як за власною ініціативою, так і у зв`язку із зверненням застрахованих осіб;

- вживати заходів по своєчасному наданню на підприємстві застрахованим особам матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням;

- брати участь у перевірках, що здійснюються на підприємстві робочими органами відділень Фонду з питань правильності використання страхових коштів, надавати контролюючим органам необхідні документи та пояснення з питань, що виникають під час перевірок;

- здійснювати заходи по усуненню виявлених комісією (уповноваженим) із соціального страхування підприємства та контролюючими органами порушень з питань надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, використання страхових коштів.

Керуючись пунктами 3.1.1., 3.1.4., 3.1.5. розділу ІІІ 3.1.1. положення №25 комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства: приймає рішення про призначення або відмову в призначенні матеріального забезпечення (допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітності та пологах, на поховання) і передає його роботодавцю для проведення виплат, здійснення розрахунків тощо. Приймає рішення про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково). Перевіряє правильність видачі та заповнення документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Бере участь у перевірках організації медичного обслуговування застрахованих осіб лікувально-профілактичним закладом, що розташований на підприємстві, дотримання хворими призначеного режиму лікування.

Веде облік осіб, які часто та довго хворіють (особи, які за останні 12 місяців були непрацездатними з приводу одного захворювання не менше трьох випадків із загальною кількістю днів непрацездатності 30-40 днів або з приводу різних захворювань не менше чотирьох випадків за останні 12 місяців із загальною кількістю днів непрацездатності 40-50 днів), а також осіб, які отримали листки непрацездатності у зв`язку із невиробничими травмами, аналізує, інформує та вносить пропозиції з питань зниження рівня захворюваності роботодавцю та представнику застрахованих осіб.

Здійснює контроль за своєчасним направленням до робочих органів відділень Фонду заяв-розрахунків про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення. Проводить щоквартально аналіз використання коштів Фонду на підприємстві.

Отже, вказані норми спростовують тезу позивача, що повноважень при перевірці правильності заповнення листка непрацездатності щодо граф, стосуються професійної діяльності саме лікаря, натомість у Комісії із соціального страхування підприємства відсутні.

Крім того, як вірно зауважує відповідач, на момент допущення позивачем спірного порушення (листок непрацездатності серії АДН №614681 за період з 29.12.2017 по 01.02.2018), він, як роботодавець, був обізнаний про існування попередніх листків непрацездатності (серії АДІ №446219 за період з 18.09. по 02.11.2017, серії АДН №614571 за період з 03.11. по 30.11.2017 року, серії АДН №614633 за період з 01.12. по 28.12.2017 року, видані Комунальним підприємством «Полтавський обласний клінічний онкологічний диспансер Полтавської обласної ради»), що спростовує тезу апеляційної скарги, що Комісія, перевіряючи правильність оформлення конкретного листка непрацездатності, перевіряє його відповідність вимогам Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, однак не володіє медичною документацією, історією хвороби кожного працівника та не зобов`язана досліджувати всі обставини тимчасової непрацездатності працівників, а виходячи з інформації, що наявна в одному листку непрацездатності не може зробити висновок щодо загальної тривалості хвороби працівника.

Отже, колегія суддів погоджується з відповідачем щодо порушення позивачем вимог п. 1 ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та приходить до висновку, що спірне рішення від 13.07.2020 №191 відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки позивач станом на з 18.01. по 01.02.2018 був обізнаний, що застрахована особа ОСОБА_1 вже неодноразово перебував на лікарняному та станом на 18.01.2018 такий термін складе 4 місяці, що є підставою для подальшого направлення його до МСЕК, втім в порушення вказаних норм прийняв рішення про наявність підстав для призначення і виплати ОСОБА_1 допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю на підставі листка непрацездатності серії АДН №614681 за період з 29.12.2017 по 01.02.2018 за рахунок коштів відповідача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 308 , 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан