Справа № 360/2151/22
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2023 року Справа № 360/2151/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 27 грудня 2022 року надійшов адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі позивач, ГУПФУ в Луганській області) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі відповідач, Відділ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн від 10 лютого 2022 року у виконавчому провадженні № 66797294.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 лютого 2022 року на адресу позивача надійшла постанова головного державного виконавця Відділу від 10 лютого 2022 року ВП № 66797294 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн за не виконання рішення суду в справі № 360/2897/21.

Позивач не погоджується із зазначеною постановою про накладення штрафу, вважає її безпідставною, незаконною та такою, що винесена з порушенням норм діючого законодавства та підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року в справі № 360/2897/21 позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в Луганській області задоволено, зобов`язано відповідача відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01 серпня 2018 року, з виплатою заборгованості, яка утворилася з 01 серпня 2018 року. Рішення суду звернуто до негайного виконання в межах виплати пенсії ОСОБА_1 за один місяць.

На виконання зазначеного рішення позивачем у частині негайного виконання рішення в межах виплати пенсії за один місяць здійснено нарахування пенсії за серпень 2018 року в сумі 1944,08 грн на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Доплату за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року (місяць проведення розрахунку) в сумі 86780,64 грн обліковано в Головному управлінні та буде виплачено з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

Позивач зазначив, що у сформованій пенсійній справі ОСОБА_1 відсутній діючий картковий рахунок, відкритий в АТ «Державний ощадний банк України», (пенсійні кошти у сумі 1944,08 грн повернуті банком), тому Головне управління позбавлено можливості здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у подальшому.

Постановою головного державного виконавця Відділу 14 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66797294 з примусового виконання виконавчого листа № 360/2897/21, виданого 30 серпня 2021 року Луганським окружним адміністративним судом про зобов`язання ГУПФУ в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01 серпня 2018 року з виплатою заборгованості, яка утворилася з 01 серпня 2018 року.

Листом від 21 жовтня 2021 року № 1200-0306-5/44862 позивач повідомив відповідача про стан виконання рішення суду від 09 липня 2021 року по справі № 360/2897/21. Для підтвердження виконання рішення суду надано копію розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № .

Позивач вважає, що вжив заходів з метою належного виконання рішення суду, а виплата пенсії не можлива через відсутність діючих реквізитів карткового рахунку, відкритого у АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 .

Таким чином, на думку позивача, рішення суду фактично виконано у відповідності до норм законодавства.

Зважаючи на вищевикладене, а саме: відсутність діючих реквізитів карткового рахунку ОСОБА_1 та коштів на виплату заборгованості за судовим рішенням, тобто відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, невиконання вказаного рішення суду не може вважатися невиконанням без поважних причин.

Позивач вважає, що вчинив усі, передбаченні чинним законодавством та залежні від нього, дії для забезпечення виконання рішення від 09 липня 2021 року, вини або умислу Головного управління на навмисне невиконання в повному обсязі рішення суду - немає. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Враховуючи ті обставини, що виконання виконавчого листа № 360/2897/21 залежало не тільки від боржника, позивач вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Від позивача 04 січня 2023 року надійшла заява про поновлення процесуального строку з додатками.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою від 16 січня 2023 року задоволено клопотання ГУПФУ в Луганській області про поновлення строку звернення до суду з позовом та поновлено ГУПФУ в Луганській області строк звернення до суду з цим позовом; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; вирішено розглядати справу у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24 січня 2023 року на 10 год. 00 хв.

Від Відділу 20 січня 2023 року надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

На виконанні у Відділі перебуває виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року № 360/2897/21 про зобов`язання ГУПФУ в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01 серпня 2018 року з виплатою заборгованості, яка утворилася з 01 серпня 2018 року.

Державним виконавцем 14 вересня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66797294, копії якої направлено боржнику для виконання, стягувачу - для відома. Від ГУПФУ в Луганській області отримано відповідь, з якої встановлено, що рішення боржником не виконано.

Державним виконавцем, керуючись статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», направлено вимогу боржнику щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду., у відповідь на яку отримано лист боржника, з якого встановлено, що рішення суду боржником не виконано.

Враховуючи вищезазначене, 10 лютого 2022 року державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн, де також зазначено про обов`язок боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів. Копію постанови направлено боржнику для виконання.

Таким чином, накладаючи штраф постановою від 10 лютого 2022 року на боржника, виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Отже, дії Відділу є правомірними та відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідач вважає, що не існує жодних законних підстав для задоволення адміністративного позову, а обставини, на які посилається ГУПФУ в Луганській області, є необґрунтованими.

У судове засідання, призначене на 24 серпня 2023 року учасники справи явку своїх повноважних представників не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у визначений Кодексом адміністративного судочинства України спосіб, в заявах по суті справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (частина дев`ята статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись вказаними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи, що всі учасники справи подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за необхідне здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року в справі № 360/2897/21, яке набрало законної сили 10 серпня 2021 року, позов ОСОБА_1 до ГУПФУ в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправною бездіяльність ГУПФУ в Луганській області щодо зупинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року; зобов`язано ГУПФУ в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01 серпня 2018 року з виплатою заборгованості, яка утворилася з 01 серпня 2018 року. Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах виплати ОСОБА_1 пенсії за один місяць.

Постановою головного державного виконавця Відділу від 14 вересня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66797294 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 30 серпня 2021 року у справі № 360/2897/21, про зобов`язання ГУПФУ в Луганській області відновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01 серпня 2018 року з виплатою заборгованості, яка утворилася з 01 серпня 2018 року.

Копію постанови направлено до ГУПФУ в Луганській області для виконання та отримано останнім 20 вересня 2021 року, що підтверджено відміткою про отримання на супровідному листі до цієї постанови.

Листом від 21 жовтня 2021 року № 1200-0306-5/44862 повідомлено головному державному виконавцю, що Головним управлінням, в частині негайного виконання рішення від 09 липня 2021 року в справі № 360/2897/21 у межах виплати пенсії за один місяць, здійснено зарахування пенсії за серпень 2018 року в сумі 1944,08 грн, на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Доплату за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2021 року в сумі 86780,64 грн обліковано в ГУПФУ в Луганській області, що підтверджується розрахунком та буде виплачено з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. Стосовно відновлення пенсії ОСОБА_1 повідомлено, що в сформованій пенсійній справі ОСОБА_1 відсутній діючий картковий рахунок, відкритий в АТ «Державний ощадний банк України», (пенсійні кошти в сумі 1944,08 грн повернуті банком), тому ГУПФУ в Луганській області позбавлено можливості здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у подальшому. ГУПФУ в Луганській області вжило заходів з метою належного виконання рішення суду, а виплата поточної пенсії неможлива через відсутність діючого карткового рахунку, відкритого в АТ «Державний ощадний банк України» на ім`я ОСОБА_1 .

Разом з листом відповідачу надано рішення про перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 вересня 2021 року, розрахунок на доплату ОСОБА_1 пенсії за серпень 2018 року в сумі 1944,08 грн, розрахунок на доплату пенсії ОСОБА_1 за період з вересня 2018 року по серпень 2021 року в сумі 86780,64 грн, змістом яких підтверджуються твердження ГУПФУ в Луганській області щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії за серпень 2018 року та заборгованості з пенсії за період з вересня 2018 року по серпень 2021 року.

Боржнику направлено вимогу державного виконавця, якою зобов`язано ГУПФУ в Луганській області надати до Відділу інформацію щодо повного та фактичного виконання рішення суду; у відповідь на вимогу надати інформацію щодо стану виконання рішення суду, а у разі невиконання обґрунтоване пояснення, чому рішення суду не може бути виконано, а також документи, що підтверджують факти ускладнення виконання рішення суду.

Також у вимозі головного державного виконавця вказано, що на урядову «гарячу» лінію Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшло звернення ОСОБА_1 , з якого встановлено, що стягувач направляв реквізити карткового рахунку, відкритого в АТ «Державний ощадний банк України», рекомендованим листом, про що свідчить трек-номер відправлення: 191.

Доказів на підтвердження вказаної у вимозі інформації суду не надано, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження залишилися за місцем попередньої реєстрації відповідача в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Постановою державного виконавця від 10 лютого 2022 року ВП № № 66797294 про накладення штрафу за невиконання боржником рішення суду на ГУПФУ в Луганській області накладено штраф в сумі 5100,00 грн.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону № 1404-VIII).

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону № 1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частинами першою та другою статті 75 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року в справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року в справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року в справі № 420/70/19.

Судом з вищеописаних письмових доказів встановлено, що на час винесення державним виконавцем постанови від 10 лютого 2022 року ВП № 66797294 про накладення штрафу боржником рішення суду фактично не виконано, оскільки відсутня виплата ОСОБА_1 нарахованої на виконання рішення суду від 09 липня 2021 року в справі № 360/2897/21 суми пенсії.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 662) (далі Порядок № 1596), визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі - одержувачі), а у разі їх смерті - на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1596 уповноваженими банками є банки, визначені відповідно до Порядку відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1231.

Абзацом першим пункту 4 Порядку № 1596 визначено, що виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувачів в населених пунктах у межах України, в яких функціонують вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі - установи уповноважених банків).

Уповноважені банки проводять операції з відкриття поточних рахунків, зарахування сум пенсій та грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на поточні рахунки і їх виплати відповідно до зобов`язань, визначених додатком до Порядку відбору банків, через які здійснюється виплата пенсій, грошової допомоги, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та заробітної плати працівникам бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1231, та укладених договорів, передбачених пунктом 3 цього Порядку (пункт 5 Порядку № 1596).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 1596 поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 10 Порядку № 1596 заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку.

Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

На підставі складених документів Пенсійний фонд України та органи соціального захисту населення проводять протягом місяця за датами у межах виплатного періоду перерахування уповноваженим банкам коштів, необхідних для виплати пенсій та грошової допомоги, через поточні рахунки одержувачів (абзац перший пункту 14 Порядку № 1596).

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1596 зарахування сум пенсій та грошової допомоги уповноваженими банками на поточні рахунки одержувачів проводиться не пізніше наступного операційного дня після надходження відповідних сум від Пенсійного фонду України та органів соціального захисту населення.

З вищенаведених положень слідує, що виплата пенсій здійснюється органами Пенсійного фонду України через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи уповноважених банків на поточні рахунки одержувачів. Заява про виплату пенсії з відкриттям рахунка подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або через установу уповноваженого банку.

Приписами статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги», яка набрала законної сили з 01 квітня 2021 року, затверджено Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку (далі - Порядок).

Цією постановою затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема до пунктів 4 та 6 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280.

Так, згідно з пунктом 4 та абзацом дев`ятим пункту 6 Положення, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань:

розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, забезпечує своєчасне та у повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством проводяться за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

забезпечення своєчасної та у повному обсязі виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

З вищевказаних положень слідує, що з 01 квітня 2021 року фінансування пенсійних виплат здійснюється безпосередньо Пенсійним фондом України та не віднесено до компетенції ГУПФУ в Луганській області.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території (далі Порядок № 1165).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 1165 цим Порядком визначено механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) з урахуванням надбавок, підвищень, компенсації втрати частини доходу, грошової допомоги та інших пов`язаних із ними виплат, які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати (далі - пенсійні виплати за минулий період) внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - отримувачі).

Пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Облік сум пенсійних виплат за минулий період ведеться територіальними органами Пенсійного фонду України, в яких особи перебувають на обліку як одержувачі пенсій, в базах даних одержувачів пенсій (електронних пенсійних справах) на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України про відновлення виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), а також про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб або осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території (за наявності нарахованих сум, що підлягають виплаті за період до місяця відновлення виплати пенсій або до місяця смерті особи) (далі - рішення), та у cформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період (далі - перелік отримувачів) (пункт 2 Порядку № 1165).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

З вищевказаних положень слідує, що виділення коштів на виплату стягувачу пенсії минулих періодів за рішенням суду здійснюється з державного бюджету України на відповідний рік та не залежить від ГУПФУ в Луганській області.

З вищеописаних письмових доказів судом встановлено, що на виконання рішення суду по справі № 360/2897/21 ОСОБА_1 здіснено нарахування пенсії за серпень 2018 року та заборгованість з пенсії за період з вересня 2018 року по серпень 2021 року, а також перерахунок пенсії з вересня 2021 року.

Проте доказів виплати ОСОБА_1 нарахованих сум пенсій суду не надано.

Як стверджує ГУПФУ в Луганській області, виплата стягувачу пенсії за серпень 2018 року та поточної пенсії, починаючи з вересня 2021 року, не здійснена через відсутність у сформованій пенсійній справі ОСОБА_1 поточного рахунку, відкритого в установі уповноваженого банку. Виплата заборгованості з пенсії минулих періодів буде здійснена з урахуванням повноважень, наданих ГУПФУ в Луганській області чинним законодавством. Проте кошти на виплату заборгованості до ГУПФУ в Луганській області не надходили.

Така ж інформація повідомлена відповідачу в листі від 21 жовтня 2021 року № 1200-0306-5/44862.

З огляду на вищенаведені положення Порядку № 1596 суд погоджується з твердженнями ГУПФУ в Луганській області, що виплата стягувачу пенсії за рішенням суду від 09 липня 2021 року в справі № 360/2897/21 можлива виключно за умови відкриття ОСОБА_1 поточного рахунку в установі уповноваженого банку та особистого подання до ГУПФУ в Луганській області (або через установу уповноваженого банку) заяви про виплату пенсії з відкриттям рахунку. Тому до вчинення стягувачем таких дій виплата пенсії за рішенням суду є неможливою.

У свою чергу відповідачем не надано жодних доказів на спростування викладеної в листі ГУПФУ в Луганській області інформації, а також, що стягувачем дійсно направлено до боржника реквізити діючого поточного рахунку, відкритого в установі уповноваженого банку, на який можливо здійснити зарахування пенсійних виплат.

Також з огляду на вище наведені положення законодавства суд погоджується з твердженнями ГУПФУ в Луганській області, що виплата стягувачу заборгованості з пенсії минулих періодів можлива за умови виділення відповідних коштів з державного бюджету України на відповідний рік. Відсутність коштів на виплату заборгованості за судовим рішенням, тобто відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин.

Суд переконаний, що невиконання судового рішення в частини виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення боржника на проведення таких виплат, яке здійснюється з державного бюджету України, не може вважатися невиконанням рішення без поважних причин. У такому випадку накладення штрафу жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 24 січня 2018 року в справі № 405/3663/13-а (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 71834551).

Верховний Суд України у своїх постановах (справи № 21-1044а15, № 21-2630а15, № 21-5118а15, № 804/5081/13-а) неодноразово вказував, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд погоджується, що ГУПФУ в Луганській області вжито всіх залежних від нього заходів щодо виконання рішення суду по справі № 360/2897/21, яке залишається невиконаним з незалежних від позивача обставин.

За таких обстави суд дійшов висновку, що у головного державного виконавця були відсутні правові підстави для накладення на боржника штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин, тому постанова державного виконавця від 10 лютого 2022 року ВП № 66797294 не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є протиправною та підлягає скасуванню.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 21 лютого 2022 року № 395.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (М. Харків), структурним підрозділом якого є відповідач.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Єгорова, будинок 22, код за ЄДРПОУ відсутній) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10 лютого 2022 року ВП № 66797294 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Стягнути на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: 61002, Харківська область, місто Харків, Київський район, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 16, код за ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.О. Пляшкова