Справа № 640/34930/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Державної служби України з надзвичайних ситуацій, треті особи: перший заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_2 , заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Примуш Роман Борисович, заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Трегубенко Сергій Семенович, заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Бондар Дмитро Володимирович про визнання протиправними дій, скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1259-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій» у повному обсязі;

- визнати протиправним і скасувати наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 429 від 21.10.2021 (по особовому складу) «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 20.10.2021;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 20.10.2021 до моменту ухвалення рішення у даній справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1259-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій»;

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.10.2021 № 429 (по особовому складу) «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 21.10.2021;

- стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2021 по 21.09.2022 в сумі 93 366,20 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн; стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Відповідачі в апеляційних скаргах просять скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що звільнення позивача є правомірним.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №602-р, яке оголошено наказом ДСНС України від 25.06.2014 №320, ОСОБА_1 призначено на посаду заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій. Цим наказом ДСНС України від 25.06.2014№320 генерал-майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 було звільнено з попередньої посади директора Департаменту організації заходів цивільного захисту апарату ДСНС України.

Наказом ДСНС України (по особовому складу цивільного захисту) від 25.03.2015 №165 оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №242-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій» та генерал-майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , відповідно до пунктів 79, 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, зараховано у розпорядження Голови ДСНС України.

Вважаючи, що звільнення відбулось з порушенням встановленої законом процедури, позивач звернувся до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №826/7297/15, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 та постановою Верховного Суду від 28.10.2020, визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №242-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій», поновлено останнього на посаді заступника Голови ДСНС з 26.03.2015, а також стягнуто на його користь з ДСНС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2015 по 16.05.2018 у розмірі 463 583,48 грн.

У подальшому, 25.03.2020 ДСНС України прийнято наказ (по особовому складу цивільного захисту) №106 «Про звільнення зі служби ОСОБА_1 », яким генерал-майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 , колишнього заступника голови ДСНС, який перебуває у розпорядженні Голови ДСНС, відповідно до Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, на підставі доповідної записки директора Департаменту персоналу ДСНС, звільнено зі служби цивільного захисту у відставку (із зняттям з військового обліку) за пунктом 176 підпунктом 2 (за віком) з правом носіння форменого одягу.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, а звільнення незаконним, позивач звернувся з позовом до суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі №640/9388/20 позовні вимоги задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ (по особовому складу цивільного захисту) «Про звільнення ОСОБА_1 із служби» Державної служби України з надзвичайних ситуації №106 від 25.03.2020; поновлено на службі цивільного захисту у Державній службі України з надзвичайних ситуацій ОСОБА_1 з 26.03.2020.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.05.2018 у справі №826/7297/15, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1255, яке оголошено наказом ДСНС від 21.10.2021 № 428, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 25.03.2015.

В той же час, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1259-р, ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій» з 28.08.2017 у зв`язку з досягненням ним граничного віку перебування на службі за пунктом 2 частини другої статті 106 Кодексу цивільного захисту України.

ДСНС України 21.10.2021 прийнято наказ (по особовому складу цивільного захисту) №429 «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України», яким оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1259-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій», та генерал-майора служби цивільного захисту ОСОБА_1 зараховано у розпорядження Голови ДСНС України з 28.08.2017.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом, який розглядається у даній справі.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що звільнення позивача відбулося без урахування положень пунктів 17, 175, підпункту 2 пункту 176 Положення № 593 та необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення відповідачів, що є підставою для поновлення його прав.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України», за приписами статті 1 якого встановлено, що Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Стаття 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначає повноваження Кабінету Міністрів України у відносинах з міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 21 вказаного Закону Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Згідно пункту 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052 (далі - Положення про ДСНС) Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Згідно частин першої, другої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України.

Керівник центрального органу виконавчої влади може мати заступників, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України з-поміж кандидатур (загальною кількістю не більше п`яти осіб), внесених на підставі пропозицій Комісії з питань вищого корпусу державної служби за результатами конкурсу відповідно до законодавства про державну службу.

Заступники керівника центрального органу виконавчої влади звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, або керівника центрального органу виконавчої влади.

Пунктом 1 частини сьомої статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України призначає на посаду державних секретарів міністерств, керівників та заступників керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства про державну службу.

Пунктом 12 Положення про ДСНС передбачено, що голова ДСНС має заступників, у тому числі одного першого, які призначаються на посаду та звільняються з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Міністра внутрішніх справ.

Аналіз викладеного свідчить, що питання призначення на посаду та звільнення з посади заступника голови ДСНС належить до компетенції Кабінету Міністрів України.

Згідно частини третьої статті Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади та його заступники є державними службовцями.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України «Про державну службу».

Приписами частини першої та пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу» обумовлено, що посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Встановлюються такі категорії посад державної служби: 1) категорія «А» (вищий корпус державної служби) - посади: зокрема, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Кабінету Міністрів України та їх заступників.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини другої статті 34 Закону України «Про державну службу» призначення на посаду державного службовця здійснюється безстроково, крім випадків, визначених цим та іншими законами України.

Строкове призначення на посаду здійснюється у разі призначення на посаду державної служби категорії "А" - на п`ять років, якщо інше не передбачено законом, з правом повторного призначення без обов`язкового проведення конкурсу на ще один строк або переведення на рівнозначну або нижчу посаду до іншого державного органу.

За змістом пункту 7 частини першої статті 83 вказаного Закону державна служба припиняється: у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом.

Особливості проходження служби цивільного захисту врегульовані Кодексом цивільного захисту України (далі - КЦЗ).

За визначенням частини першої статті 101 КЦЗ служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 105 КЦЗ граничний вік перебування на службі цивільного захисту встановлюється: для осіб вищого начальницького складу - до 60 років.

Згідно пункту 2 частини другої статті 106 КЦЗ контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі.

Аналогічні положення закріплені у підпункті 3 пункту 16 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі - Положення).

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що Законом України «Про державну службу» та Кодексом цивільного захисту України фактично встановлений граничний вік для перебування на посаді заступника голови ДСНС. Із досягненням такого віку закон безальтернативно пов`язує припинення відповідної служби на відповідній посаді (окрім випадку залишення на службі понад граничний вік до п`яти років).

Як вбачається з матеріалів справи та чого не заперечено учасниками справи, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак 28.08.2017 досяг віку 60 років, що є граничним віком перебування на службі.

З огляду на викладене, у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі, служба позивача на посаді заступника голови ДСНС 28.08.2017 припинилася в силу закону, а саме загальної вимоги пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» та спеціальної норми пункту 2 частини другої статті 106 КЦЗ.

Відтак, прийнявши оскаржуване розпорядження про те, що позивача слід вважати таким, що звільнений з посади заступника голови ДСНС з 28.08.2017 у зв`язку із досягненням ним граничного віку перебування на службі відповідно до пункту 2 частини другої статті 106 КЦЗ, Кабінет Міністрів України діяв правомірно.

У даному випадку не є цілком доречними мотиви суду першої інстанції про те, що звільнення у певний момент у минулому не може вважатися правомірним. У даному випадку позивач є таким, що в силу Закону звільнений з посади у зв`язку із настанням певної події у минулому. Оскаржуваним розпорядженням фактично виключно констатовано вказану обставину, наданої їй формального змісту.

За наведених обставин, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного розпорядження, як і похідні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу ДСНС № 429 від 21.10.2021, поновлення на посаді й стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо доводів позивача та мотивів суду першої інстанції про те, що позивача могло бути залишено на службі понад граничний вік, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частин другої-третьої статті 105 КЦЗ особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній посаді, визнані придатними за станом здоров`я для проходження служби, можуть бути залишені за рішенням керівника центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, на їх прохання на службі понад граничний вік до п`яти років.

У виняткових випадках, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, за рішенням його керівника строк служби може бути продовжено повторно до п`яти років, а особам начальницького складу, які проходять службу в навчальних закладах та наукових установах і мають науковий ступінь або вчене звання, - до десяти років.

Аналогічні приписи містять пункти 17-18 Положення.

Відтак, дійсно, за рішенням голови ДСНС за наявності певних умов та відповідного прохання особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, строк її перебування на службі може бути продовжений понад граничний вік.

Проте, колегія суддів наголошує, що конструкція наведених норм свідчить, що навість за наявності всіх визначених умов, у тому числі і звернення особи щодо залишення на службі понад граничний вік, прийняття відповідного рішення належить до виключної компетенції голови ДСНС, є його дискреційним повноваженням, а не обов`язком, тобто таким, що реалізується на власний розсуд.

Наявність звернення особи про залишення на службі понад граничний вік та/або визначених наведеними нормами умов не є перешкодою для суб`єкта призначення у прийнятті рішення щодо звільнення відповідно до пункту 2 частини другої статті 106 КЦЗ, не спростовує і не зупиняє дію цієї норми щодо припинення служби на відповідній посаді.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку суб`єкт призначення та особа, яка може прийняти рішення про залишення перебування на службі є різними суб`єктами. Матеріали справи не містять доказів того, що станом на час прийняття Кабінетом Міністрів України оскаржуваного розпорядження головою ДСНС було прийняте рішення про залишення позивача на службі понад граничний вік.

Відтак, доводи, які стосується не розглянутих ДСНС заяв позивача про намір продовжити службу понад граничний вік, відхиляються колегією суддів.

Безпідставними є також мотиви суду першої інстанції про відсутність доказів невідповідності позивача вимогам встановленим пунктом 17 Положення, так само як і доказів, які б свідчили про необхідність звільнення позивача з займаної посади у зв`язку з досягненням ним граничного віку перебування на службі цивільного захисту.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідність чи невідповідність особи вимогам пункту 17 Положення, можливість чи неможливість продовження служби не є умовою, яка враховується при звільненні з посади у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі; доказування ж необхідності звільнення із займаної посади у зв`язку з досягненням ним граничного віку перебування на службі цивільного захисту полягає у встановленні факту досягнення такого граничного віку, що судом першої інстанції було встановлено, а тому не є цілком зрозумілим на відсутність яких саме доказів послався суд в оскаржуваному рішенні.

Передумовою для звільнення з посади у зв`язку із досягненням граничного віку норми чинного законодавства не визначають необхідність вирішення питання щодо можливого продовження проходження служби, а відтак відповідні мотиви суду також є безпідставними.

Подібного висновку щодо безальтернативності звільнення особи у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі дійшов Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 по справі №120/2472/19-а.

Суд апеляційної інстанції також наголошує на тому, що у зв`язку із звільненням позивача з посади, його, оскаржуваним наказом, для вирішення питання щодо подальшого проходження служби зараховано у розпорядження голови ДСНС, що у повній мірі відповідає пункту 79 Положення.

Помилковими є посилання суду першої інстанції на порушення ДСНС пункту 175 Положення з огляду на непроведення перед звільненням співбесіди.

Відповідно до пункту 175 Положення перед звільненням особи рядового і начальницького складу із служби цивільного захисту (крім осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, призначення (звільнення) яких здійснюється Кабінетом Міністрів України) безпосередні або прямі керівники (начальники) проводять з нею індивідуальну бесіду.

Оскільки звільнення з посади, яку обіймав позивач, здійснювалося Кабінетом Міністрів України, то вимоги пункту 175 Положення на спірні правовідносини не розповсюджується.

Щодо мотивів про порушення пункту 176 Положення, колегія суддів зазначає таке.

Згідно вказаної норми, контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту: за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні.

Станом на час досягнення позивачем граничного віку перебування на службі цивільного захисту у 60 років, він був звільнений з посади заступника голови ДСНС на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №242-р (яке 16.05.2018 рішенням суду у справі №826/7297/15 скасоване, а позивача поновлено на посаді). У зв`язку із цим, з огляду на об`єктивні причини, відповідачі не мали можливості попередити позивача про звільнення з посади, з якої його вже було звільнено, за два тижні до досягнення відповідного віку.

Додатково суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що вимоги пункту 175 Положення, у тому числі і пункту 2 частини другої статті 106 КЦЗ в частині, що стосуються звільнення зі служби цивільного захисту, не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки у даному випадку оскаржуваними рішеннями позивача звільнено виключно з посади заступника голови ДСЦЗ, а не зі служби цивільного захисту.

Належність виконання відповідачами судових рішень, які були прийняті раніше в інших спорах, про поновлення позивача на посаді, жодним чином не впливають на предмет доказування у даній справі. Також щодо правових висновків судів у інших спорах цих же сторін та у цих же правовідносинах, проте за іншого предмету, колегія суддів звертає увагу на вимоги частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), яка передбачає, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Кабінету Міністрів України задовольнити.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України та Державної служби України з надзвичайних ситуацій, треті особи: перший заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Грицаєнко Максим Георгійович, заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Примуш Роман Борисович, заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Трегубенко Сергій Семенович, заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Бондар Дмитро Володимирович про визнання протиправними дій, скасування розпорядження залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 23.01.2023.