Справа № 200/15177/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року справа №200/15177/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року (повне судове рішення складено 28 вересня 2022 року) у справі № 200/15177/21 (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі ГУ ДПС у Донецькій області) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо несписання безнадійного податкового боргу, зобов`язання відповідача вчинити дії щодо списання безнадійного податкового боргу з орендної плати в сумі 66 241,43 грн., зобов`язати відповідача видалити з баз даних ІТС по ГУ ДПС у Донецькій області інформацію про наявність податкового боргу позивача з орендної плати з фізичних осіб (код бюджетної класифікації доходів 18010900) в сумі 66 241,43 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначала, що не погоджується з висновком зробленим відповідачем, та вважала протиправною бездіяльність відповідача щодо визнання податкового боргу безнадійним та його списанню, тобто не відповідаючим нормам діючого законодавства.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ГУ ДПС у Донецькій області виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 податковий борг з орендної плати з фізичних осіб (код бюджетної класифікації доходів 18010900) в сумі 66 241,43 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що відповідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи органів ДПС за позивачем по ГУ ДПС у Донецькій області (Київський район м. Донецька) станом на 29 липня 2021 року обліковується податковий борг у сумі 66 241,43 грн., який виник 29 серпня 2021 року внаслідок несплати податкового зобов`язання. Зазначає, що представник позивача звернувся до ГУ ДПС у Донецькій області із заявою про списання податкового боргу, проте до такої заяви не було додано жодних документів, на підставі яких податковий борг міг бути списаний, тому відповідач діяв з урахуванням вимог діючого законодавства.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданого 17 жовтня 1996 року, РНОКПП НОМЕР_2 . Позивачка є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 27 листопада 2017 року № 5680.

Судами встановлено, що 31 березня 2014 року між позивачем як користувачем та Донецькою міською радою як розпорядником було укладено договір користування земельною ділянкою № 6/7208 строком на 2 роки. Відповідно до пункту 4.1 договору плата за користування земельною ділянкою складає 87 601 грн. 89 коп.

Як зазначав відповідач та не заперечується позивачем, що відповідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи органів ДПС за позивачем по ГУ ДПС у Донецькій області (Київський район м. Донецька) станом на 29 липня 2021 року обліковується податковий борг у сумі 66 241,43 грн., який виник 29 серпня 2014 року внаслідок несплати податкового зобов`язання.

2 липня 2021 року позивач звернувся до податкового органу із заявою про визнання податкового боргу у сумі 66 241,43 грн. безнадійним та списання його.

5 серпня 2021 року за вихідним № 22123/6/05-99-24-13 контролюючий орган за заяву позивача надав відповідь, в якій зазначив, що згідно з підпунктом 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України списання безнадійного податкового боргу є правом податкового органу, а не його обов`язком. При цьому, статтею 101 Кодексу не регламентується конкретний період, коли податковий орган має право провести списання безнадійного податкового боргу (чи перший період списання, що наступає за датою набуття податковим боргом ознак безнадійного, чи будь-який з наступних таких періодів). Враховуючи зазначене, ГУ ДПС у Донецькій області на поточний час не має законодавчих підстав для визнання податкового боргу, що обліковується у позивача з орендної плати з фізичних осіб (код бюджетної класифікації доходів 18010900) у сумі 66 241,43 грн. безнадійним та його списання.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача, згідно із відомостями Інформаційно-телекомунікаційної системи «Податковий блок» податкова звітність позивача за проміжок часу 2014-2018 року відсутня. Щодо періоду виникнення боргу ГУ ДПС у Донецькій області зазначає, що такий виник у 2014 році (що чітко відображено в ІКП позивача) та обліковано у кожному податковому періоді як сальдо на початок року. Борг не переривався та не змінювався. Відповідачем було сформовано податкове повідомлення-рiшення від 30.06.2014 № 7927-15, яким було нараховано ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за 2014 рік з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 66 241,43 грн. Сума податкового зобов`язання, визначена у цьому повідомленні-рішенні, не була сплачена у встановлений законом строк позивачем, а також не скасовувалась та не відкликалась контролюючим органом. З огляду на викладене та з урахуванням вимог діючого законодавства, на думку відповідача, таке грошове зобов`язання набуло статусу узгоджених.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволенні позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до статті 244 КАС України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

У відповідності до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 ст. 36 цього Кодексу визначено, що обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Пунктом 57.3 ст.57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п.54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст.54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Отже, у випадку визначення податкового (грошового) зобов`язання органом ДПС граничним днем сплати буде десятий календарний день, що настає за днем отримання платником відповідного податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

На виконання вимог ухвали місцевого суду відповідач надав письмові пояснення, відповідно до яких щодо витребуваного податкового повідомлення-рішення від 30.06.2014 № 7927-15 просив врахувати, що у зв`язку з проведенням на території м. Донецьк АТО/ООС та відсутності доступу в приміщення адміністративної будівлі за адресою м. Донецьк, вул. Жмури, 1, в якій раніше знаходилась ДПІ у Київському районі м. Донецька ГУ Міндоходів у Донецької області (до ЄРДР внесено запис за №0001300 від 12 вересня 2015 року), можливість надати копію податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2014 року № 7927-15 з доказами його вручення - відсутня. Позивач, в свою чергу, заперечувала факт отримання такого рішення відповідача та взагалі обізнаність про його існування.

Підпунктом «а» підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безнадійна заборгованість - заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Відповідно до приписів пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України).

При цьому, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Приписами абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.

Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 Податкового кодексу України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376 (далі - Порядок № 577), у пункті 2.1 якого визначено, що безнадійним податковим боргом є, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу (підпункт 3 пункту 2.1. Порядку № 577).

Відповідно до пункту 3.1 Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Пунктом 3.2 Порядку № 577 визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Пунктом 4.2 Порядку № 577 встановлено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Отже, наведеними вище нормами податкового законодавства встановлено обов`язок органу доходів і зборів прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у разі виникнення такого.

Таким чином, зі змісту зазначених вище норм Порядку № 577 вбачається, що списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Слід зазначити, що із системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що податковий борг виникає тільки після узгодження нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань (у спірних правовідносинах), однак відповідачем не надано доказів як наявності податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2014 року, так і доказів його надіслання (вручення) позивачу. Дана обставина позбавила права позивача на оскарження рішення відповідача в адміністративному або судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що в межах розгляду справи відповідач не надав належних та допустимих доказів узгодження нарахованого грошового зобов`язання податковим повідомленням-рішенням відповідача в сумі 66 241,43 грн., а отже і виникнення податкового боргу в цій сумі взагалі, та як наслідок можливості його списання.

Необґрунтованим також є посилання відповідача на те, що інтегрована картка платника податків є документом, який відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету, та відповідно є належним доказом у справі щодо існування у платника податків податкового боргу згідно податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2014 року №7927-15. Слід зазначити, що дані інтегрованої картки платника податків формуються на підставі певних документів як платника податків, так і податкового органу, таких як декларації, податкові повідомлення-рішення тощо, а отже, первісним у спірних правовідносинах є, зокрема, податкове повідомлення-рішення від 30 червня 2014 року, а не інформація в інтегрованій картці, як також не може бути доказом узгодження нарахованого відповідачем грошового зобов`язання.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі (частина 4 статті 9, частина 3 статті 77 КАС України).

Відповідно до частини 1статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних доказів як виникнення так і узгодження грошового зобов`язання в сумі 66 241,43 грн., та як наслідок підстав для виникнення у позивача податкового боргу у даній сумі.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частина 2).

Отже, нормами КАС України передбачено, що позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (частина 4 цієї статті).

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо передбачено пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Зі змісту положень, закріплених у пункті 4 частини 2 статті 245 КАС України вбачається, що у випадку порушення прав позивача, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на вищенаведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача мають бути задоволеними частково шляхом зобов`язання відповідача виключити з інтегрованої картки платника податків позивача податковий борг з орендної плати з фізичних осіб (код бюджетної класифікації доходів 18010900) в сумі 66 241,43 грн.

Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 200/15177/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 24 січня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук