Справа № 320/6813/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року № 320/6813/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши в порядку письмового проваження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» до Київської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» до Київської митниці Державної митної служби України (далі - Київської митниці Держмитслужби), у якому позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2021/00138;

- зобов`язати Київську митницю Держмитслужби підготувати висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Ергопак» суми надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) за митною декларацією № UA100300/2021/008537 на суму 405642,01 грн та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для повернення на банківський рахунок ТОВ «Ергопак» IBAN НОМЕР_1 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно відмовим у митному оформленні товарів згідно митної декларації № UA100300/2021/008262 та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2021/00138, а також проігнорувано вимогу про скасування картки відмови в прийнятті митної декларації та повернення надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) у розмірі 405642,01 грн.

На думку позивача, митний орган не врахував наданих документів, які підтверджують його право на тимчасове звільнення від оподаткування податком на додану вартість товару, що ввозився Товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. Митний орган стверджує, що декларантом до митного оформлення подано лист Головного управління Держпраці у Київській області від 25.11.2020 № 11/3/20/18959, в якому не зазначена мета ввезення задекларованих товарів. Крім того, що у цьому листі номер партії або серійного номера товару містить інформацію щодо номера рахунку-фактури без зазначення дати складання, та не містить артикулів, які вказані у графі 31 митної декларації. Також відповідач наголошує, що на скаргу позивача від 23.04.2021 № 110 надано відповідь листом від 11.05.2021 № 7.8-5/28.7/11/9057.

У свою чергу позивач у відповіді на відзив підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити їх. Позивач зазначив, що лист Головного управління Держпраці у Київській області від 25.11.2020 № 11/3/20/18959 для митного оформлення товару по митній декларації № UA100300/2021/008262 не надавався.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, я кому вказано, що позивач не надав доказів, які б свідчили про порушення вимог нормативно-правових актів, у той час як правомірність дій та вимог митного органу підтверджується відповідними доказами.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (, місцезнаходження: 08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Соборності, 36) зареєстроване в якості юридичної особи 20.02.2001, номер запису 0001621 від 29.08.2005 згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (покупець) та Samemed Pro Ltd, Switzerland (SM&GV Muiticare SDN BHD) (продавець) укладено контракт купівлі-продажу від 07.12.2017№/12 згідно із пунктом 2.1 якого, продавець продає, а покупець купує товар відповідно до заявки покупця.

Поставка товару здійснюється на умовах доставки FOB Пенанг, Малайзія Інкотермс 2010.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» 02.04.2021 подано до відділу митного оформлення № 1 митного поста «Чайки» Київської митниці Держмитслужби митну декларацію № UA100300/2021/008262 для митного декларування товару, а саме партії одноразових тонких нітрилових рукавичок в обсязі 1493000 шт, без присипки, код УКТЗЕД , загальною вартістю 61274,00 доларів США, відповідно до якої позивачем на підставі змін, внесених до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України у редакції, яка діяла на момент митного декларування, в митній декларації було зазначено про наявність у позивача преференцій у вигляді звільнення від сплати податку на додану вартість.

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано:

- пакувальний лист від 05.10.2020;

- рахунок-фактуру (інвойс) №А від 13.12.2020;

- коносамент № STATICGI2020018 від 10.01.2021;

- автотранспортну накладну № 2313 від 23.02.2021;

- декларацію про походження товару № IV-2012054А від 31.12.2020;

- транспортну довідку від 17.02.2021 № 17/02, що підтверджує вартість перевезення товару;

- заяву-розрахунок від 17.02.2021 до інвойсу №А від 31.12.2020;

- контракт купівлі-продажу від 07.12.2017 №/12;

- договір про надання послуг митного брокера від 17.02.2020 № LP ER 1;

- ліцензійний договір на використання об`єкта інтелектуальної власності від 01.01.2014 № 179734;

- генеральний договір транспортного експедирування від 11.03.2019 № 1103-2019,

- декларацію відповідності товару засобам індивідуального захисту від 25.03.2021 № UA.TR.076.D.032524-21;

- інформаційний лист від імпортера;

- фото товару;

- документ на розміщення та зберігання товару від 25.02.2021 №M/0222/V/04/088/

За результатами опрацювання наданих позивачем документів Посадовою особою Митного органу - головним державним інспектором Прогонюк І.В. складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2021/00138, якою у митному оформленні (випуску) товарів було відмовлено, з наступних причин: відповідно до статей 256, 264 Митного кодексу України (далі МК України), пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України (далі ПК України) митна декларація від 02.04.2021 № UA100300/2021/008262 не може бути оформлена зі звільненням задекларованого товару від оподаткування податком на додану вартість, оскільки за результатами митного огляду виявлено, що на маркувальних етикетках зазначений опис товару «Рукавички універсальні одноразові чорні нітрилові», проте у декларації про відповідність 25.03.2021 № UA.TR.076.D.032524-21 у графі 1 зазначено опис товару «Рукавички захисні нітрильні без присипки не медичні нестерильні», що не дає можливості ідентифікувати дану партію. Окрім того, на маркувальних етикетках товару зазначена інформація «використовувати тільки за призначенням, лише для господарчих та побутових потреб», однак відповідно до частини 5 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 № 761 зазначено, що дія цього Технічного регламенту не поширюється на засоби захисту, що призначаються приватним особам з метою захисту від вогкості та вологи (рукавички для захисту рук під час миття посуду, тощо). Таким чином, декларантом не дотримано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 «Про затвердження переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість».

Не погоджуючись з рішенням митного органу в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2020/00138, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» 23.04.2021 звернулось до Київської митниці Держмитслужби із скаргою від 23.04.2021 вих. № 110, у якій просив скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2020/00138 та повернути суму надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) у сумі 405642,01 грн по митній декларації №/2021/008262.

11.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» отримало відповідь митного органу від 11.05.2021 № 7.8-5/28/11/9057, якою у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із карткою відмови позивач звернувся із цим позов до суду.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Відповідно до частин першої та другої статті 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правила оподаткування особливими видами мита встановлюються законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», окремим законом щодо встановлення додаткового імпортного збору.

Правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, іншими (крім мита) митними платежами встановлюються Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, що визначаються цим Кодексом.

Статтями 292 та 294 МК України визначено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України:

1) товари не є об`єктом оподаткування митними платежами;

2) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано;

3) при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму;

4) коли загальна фактурна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України громадянами, не перевищує обсягів, які не є об`єктом оподаткування митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу.

Об`єкт та база оподаткування митними платежами під час переміщення товарів через митний кордон України визначаються відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України.

Згідно із пунктом 185.1 статті 185, пунктом 190.1 статті 190 та пунктом 194.1 статті 194 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу (частини п`ята, шоста, восьма - дванадцята статті 264 МК України).

Відповідно до статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України № 540-IX, внесено зміни до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України: « 71. Тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 (далі - Постанова № 224), у редакції, яка діяла на момент митного оформлення, затверджено перелік лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, відповідно до якого, окрім іншого, визначені такі засоби індивідуального захисту, які звільняються від сплати ввізного мита та від оподаткування податком на додану вартість: 4015 Рукавички нітрилові; 4015 Рукавички латексні неопудрені.

Як слідує з матеріалів справи, до цього переліку товарів входять рукавички нітрилові УКТЗЕД , стосовно яких позивачем подана до митного органу митна декларація із застосуванням пільг по звільненню від сплати податку на додану вартість.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 226 та постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 № 271, у редакціях, які діяли на момент митного оформлення, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 № 761 «Про затвердження Технічного регламенту засобів індивідуального захисту» наступного змісту: « 1-1. Установити, що на час дії пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та пункту 9-6 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України введення в обіг засобів індивідуального захисту, включених до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 (далі Перелік), дозволяється:

- якщо вони відповідають вимогам затвердженого цією постановою Технічного регламенту;

- або на підставі повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг окремих засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, але використання яких необхідне в інтересах охорони здоров`я.

Відповідно до частини другої статті 264 МК України митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Слід врахувати, що митним органам забороняється вимагати надання декларантом або уповноваженою ним особою документів та/або відомостей, якщо цим Кодексом та іншими законами України передбачено надання таких документів (відомостей) митним органам державними органами, установами та організаціями, уповноваженими на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, через єдиний державний інформаційний веб-портал «Єдине вікно для міжнародної торгівлі», а також приймати і використовувати такі документи та/або відомості, надані декларантом або уповноваженою ним особою, для здійснення митних формальностей, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 335 МК України разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою у разі необхідності зазначаються відомості про документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження права на звільнення від сплати податку на додану вартість при митному оформленні було подано документи, що передбачені МК України, в тому числі і документи, які підтверджують право на звільнення від сплати податку на додану вартість, а саме декларацію про відповідність рукавичок захисних нітрильних без присипки не медичні нестерильні УКТ ЗЕД 4015 Технічному регламенту засобів індивідуального захисту (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2008 № 761).

Посилання Київської митниці Держмитслужби у відзиві на позовну заяву на те, що в листі Головного управління Держпраці в Київській області від 25.11.2020 № 11/3/20/18958 не зазначена мета ввезення задекларованих товарів, підлягає відхиленню, оскільки, як вже зазначено, що позивачем на підтвердження права на звільнення від сплати податку на додану вартість при митному оформленні було подано декларацію про відповідність вимогах Технічного регламенту, а не вказаний відповідачем лист.

Крім того відповідач у оскаржуваній картці відмови та відзиві на позовну заяву зазначає, що товар відповідно до наявного маркування не відповідає меті ввезення визначеній переліком, затвердженим Постановою № 224.

Суд звертає увагу, що законодавством України не встановлені вимоги щодо маркування товару, який ввозиться з метою здійснення заходів, спрямованих на запобігання, виникненню і поширенню, локалізацію і ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (Covid-19). Окрім того, пільга з оподаткування повинна застосовуватися, незалежно від того, кому здійснюється постачання товарів, включених до переліку Постанови № 224 закладам охорони здоров`я чи будь-яким іншим суб`єктам господарювання/кінцевим споживачам. Також з аналізу положень Постанови № 224 неможливо зробити однозначний висновок, що звільнялись від оподаткування засоби індивідуального захисту виключно для закладів охорони здоров`я.

Відповідно до частин четвертої статті 3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Таким чином суд приходить до висновку, що партія товару, а саме вироби господарські: одноразові тонкі нітрилові рукавички, без присипки, чорні, текстурні згідно митної декларації № UA100300/2021/008262 згідно якої складено оскаржувану картку відмови, входить до переліку товарів, затвердженого Постановою № 224, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Отже, що позивач правомірно застосував пільгу по звільненню зі сплати податку на додану вартість при ввезенні товару на митну територію України та для підтвердження права на пільгу разом з митною декларацією подав до митного органу передбачені чинним законодавством України документи, на підтвердження права на пільгу.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно із положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У порушення вимог частини другої вказаної статті, відповідачем не доведено правомірності відмови позивачу в прийнятті митної декларації та прийнятті картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2021/00138. Натомість, судом встановлено факт дотримання позивачем всіх вимог щодо митної декларації, встановлені МК України, а саме митна декларація № UA100300/2021/008262 містить всі відомості і подана із документами, які передбачені статтею 335 МК України.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2021/00138 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення позивачу суми надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) у розмірі 405642,01 грн за митною декларацією №/2021/008537 та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для повернення на банківський рахунок позивача, суд зазначає наступне.

У випадку визнання протиправною та скасування в судовому порядку картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення додаткового визнання митної вартості, заявленої позивачем, та/або митних платежів, нарахованих (визначених) позивачем до сплати, не вимагається, адже оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення скасовується з набранням законної сили рішенням суду.

Відповідно до частин першої та третьої статті 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Враховуючи наведене, суд вважає передчасною позовну вимогу позивача про зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Ергопак» суми надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) у розмірі 405642,01 за митною декларацією №/2021/008537 та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для повернення на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак», адже станом на день звернення позивачем до суду з даним адміністративним позовом позивач не звертався до відповідача з заявою про повернення надмірно сплачених ним митних платежів у зв`язку зі скасуванням оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2021/00138

При цьому суд не може втручатися в дискрецію органів виконавчої влади та зобов`язувати митний орган повернути позивачу переплачені ним митні платежі, так як митний орган може на підставі поданої позивачем заяви про повернення надмірно сплачених митних платежів підготувати висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подати його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, або відмовити в підготовці такого висновку.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку , що позовна вимога про зобов`язання Київської митниці Держмитслужби підготувати висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Ергопак» суми надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) у розмірі 405642,01 за митною декларацією №/2021/008537 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 8655,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 04.06.2021 № 34150 на суму 6385,00 грн та від 04.06.2021 № 34148 на суму 2270,00 грн за одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру.

При цьому, вимогу про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації суд розцінює саме як вимогу немайнового характеру, оскільки лише з прийняттям цієї картки безпосередньо не виникають майнові обов`язки у позивача.

Враховуючи часткове задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби підлягають понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2270,00 грн за одну вимогу немайнового характеру.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, суд зазначає таке.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Понесені витрати на правничу допомогу позивача підтверджуються: договором про надання правничої допомоги від 03.06.2021 № 01, дорученням № 1 до договору про надання правової допомоги від 03.06.2021 №01, ордером на надання правої допомоги.

Доказів оплати заявлених до стягнення витрат суду не надано.

Виходячи з наведенного, позивач не поніс витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України врегульовано питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару, пов`язаного із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги правові позиції Верховного Суду в адміністративних справах щодо подібних питань, зокрема постанова від 11.06.2020 у справі № 821/227/17 пункт 83, суд вважає, що підстави для стягнення витрат на правничу допомогу наразі відсутні, оскільки позивачем не надано доказів понесення таких витрат, сама по собі перспектива їх оплати у майбутньому не може бути підставою для їх стягнення.

Керуючись статтями 14, 73- 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №/2021/00138.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (, місцезнаходження: 08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Соборності, 36) судовий збір у розмірі 2270,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ 4399555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 8-а).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.