Справа № 160/10310/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/10310/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року (суддя Озерянська С.І.) у справі №160/10310/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2;

зобов`язати відповідачів призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з 30.03.2022 року та зарахувати до: страхового стажу періоди за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 07.12.1987р., догляд за дитиною 21.01.1990 р.н., пільгового стажу по Списку №2 роботу на Дніпропетровському вагоноремонтному заводі ім. С.М. Кірова в період: з 01.02.1994р. по 10.03.1994р., з 11.03.1994р. по 15.01.2003р., з 16.01.2003р. по 03.09.2006р. згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №2027/13л від 15.04.2019р.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що за період її трудової діяльності вона набула стаж, достатній для призначення пенсії на пільгових умовах. Однак, відповідач безпідставно відмовив їй у призначенні пенсії на пільгових умовах з посиланням на відсутність страхового та пільгового стажу, передбаченого Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також у зв`язку з не досягненням пенсійного віку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції хоча і дійшов висновку про неправомірність дій пенсійного органу щодо застосування у спірних відносинах положень Закону, яким підвищено віковий ценз для призначення пільгової пенсії та визнав те, що на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла віку, з якого може бути призначена пільгова пенсія (Список №2), але зазначив про те, що позивачкою до пенсійного органу подано документи, складені з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, відомості трудової книжки щодо дати народження позивачки, не відповідали фактичній даті

народження, що визначено судом як правову підставу для відмови в призначенні пенсії. При цьому, суд вказав на те, що подальше усунення позивачкою таких недоліків в поданих документів не може бути підставою для задоволення позову, так як спірне рішення пенсійного органу приймалося на підставі тих документів, які існували на час його прийняття.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовну. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивачка посилається на те, що підставою для відмови в призначенні пільгової пенсії став не тільки факт подання трудової книжки, в якій дата народження позивачки не відповідала фактичній, а й інші обставини, з якими пенсійний орган пов`язував відсутність у позивачки права на призначення пенсії за Списком №2. Такими обставинами, як визначено в оскаржуваному рішенні відповідача, є відсутність пільгового стажу та недосягнення позивачкою пенсійного віку. Позивачка вказувала на те, що такі висновки пенсійного органу є безпідставними, зробленими без урахування вимог чинного законодавства щодо віку, з якого можливо призначення пільгової пенсії та без урахування документів (уточнюючих довідок), які подані для підтвердження пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком №2. Вказані обставини, як зазначає позивачка, є самостійною підставою для скасування рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії, а враховуючи те, що позивачкою відповідачу були направлені документи, які свідчили про усунення недоліків в поданих документах (виправлено дату народження в трудовій книжці), то у відповідача були наявні підстави для призначення позивачці пільгової пенсії.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.03.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Рішенням від 07.04.2022 року № 63 Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу для отримання пенсії за списком № 2, та недосягненням пенсійного віку 55 років.

Згідно вказаного рішення: на дату звернення вік позивачки складає 50 років; загальний стаж роботи складає 20 років 08 місяців 10 днів; пільговий стаж за Списком №2 складає 0 років 0 місяців 0 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 07.12.1987, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, а саме дата народження заявниці в трудовій книжці не співпадає з паспортними даними; догляд за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки дата народження заявниці в свідоцтві про шлюб не відповідає паспортним даним.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи за довідкою № 2027/1 Зл від 15.04.2019 з 01.02.1994 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 15.01.2003, оскільки в довідці відсутній наказ про звільнення.

Вважаючи протиправним рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, позивачка звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за Списком №2 стали такі висновки пенсійного органу:

недосягнення позивачкою пенсійного віку 55 років;

відсутність пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за Списком №2;

недостатність страхового стажу для призначення пільгової пенсій.

Щодо позиції пенсійного органу про недосягнення позивачкою пенсійного віку.

Позиція позивачки полягає в тому, що на час звернення до відповідача вона досягла 50-річного віку, що у відповідності до положень п. б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначено досягнення 50 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачу на призначення спірної пенсії.

За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої до досягнення віку, встановленого абз.1 цього пункту, право на пенсію пільгових умовах мають жінки, які народилися з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року по досягненню ними 55 років. Оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй спірної пенсії відсутні.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні приписам п. б ст.13 Закону №1788-XII у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII, за якими право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки після досягнення 50 років.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, що викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Так, 21 квітня 2021 року Верховним Судом розглянуто зразкову справу №360/3611/20 та прийнято відповідне рішення, що набрало законної сили 3 листопада 2021 року після перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, якою змінено мотивувальну частину рішення.

У зазначеному рішенні Верховного Суду визначено ознаки типової справи, а саме:

1) позивач - особа, яка:

звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 року з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

б) відповідач - орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції вважає, що передана на розгляд колегії суддів справа підпадає під ознаки типової справи, визначені у рішенні Верховного Суду.

За таких обставин, з огляду на положення ч.3 ст.291 КАС України, суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи застосовує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зразковій справі №360/3611/20, рішення в якій набрало законної сили та які полягають у такому.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду при перегляді зразкової справи дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність позиції пенсійного органу, як одного з мотивів відмови в призначенні пенсії, щодо недосягнення позивачкою пенсійного віку.

Вказане свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення пенсійного органу, в цій частині викладених мотивів.

Щодо позиції пенсійного органу про відсутність у позивачки пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за Списком №2.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивачкою, на підтвердження наявності пільгового стажу, пенсійному органу було надано:

довідку №15 від 25.04.2019 про пільговий стаж за період з 28.12.1992 по 31.12 1991 (0р. 0м. 4дн); з 01.01.1992 по 27.11 1993 (1р. 10м. 27дн) за Списком №2;

довідку №2027/1Зл від 15.04.2019 про пільговий стаж за період з 01.02.1994 по 10.03.1994; з 11.03.1994 по 15.01.2003; з 16.01.2003 по 03.09.2006 всього 12 років 05 місяців 12 днів за Списком №2.

Загалом пільговий стаж позивачки, враховуючи інформацію із зазначених довідко, становить понад 13 років.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи за довідкою № 2027/1 Зл від 15.04.2019, оскільки в довідці відсутній наказ про звільнення.

З приводу такої позиції пенсійного органу слід зазначити те, що зміст Довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено Порядком підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637 (Додаток №5).

При цьому, Додатком №5 не передбачено того, що для підтвердження стажу обов`язково вказується наказ про звільнення.

Отже, неврахування пенсійним органом пільгового стажу позивачки, з підстав не зазначення в Довідці наказу про звільнення, є неправомірним.

Вказане свідчить про неправомірність оскаржуваного рішення пенсійного органу, в цій частині викладених мотивів.

Щодо позиції пенсійного органу про недостатність страхового стажу для призначення пільгової пенсії.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що до страхового стажу позивачки пенсійним органом не зараховано періоди за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 07.12.1987, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, а саме дата народження заявниці в трудовій книжці не співпадає з паспортними даними; догляд за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки дата народження заявниці в свідоцтві про шлюб не відповідає паспортним даним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією пенсійного органу про те, що у відповідності із п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжки.

В той же час, встановивши те, що в трудовій книжці, в якій відображено стаж роботи позивачки, допущено помилку (описку) в даті її народження, пенсійний орган повинен був не відмовляти в призначенні пенсії, вказуючи на відсутність у позивачки права на пенсію, а вжити можливих заходів для усунення виявлених недоліків. При цьому, суд враховує і те, що такі недоліки позивачкою були усунуті та направлено відповідачу через систему "Портал Електронних Послуг" копію трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 07.12.1987 року з відповідними виправленнями зробленими роботодавцем, а саме на титульному аркуші зазначено правильно дату народження позивача, яка відповідає паспортним даним (22.06.1971 року). Хоча такі виправлення були направлені після прийняття рішення № 63 від 07.04.2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, але будь-якої оцінки поданим документам пенсійним органом надано не було.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії не можливо визнати правомірним та обґрунтованим, що є підставою для його скасування.

Визначаючи спосіб захисту порушеного права, враховуючи те, що пенсійним органом фактично не досліджувався стаж роботи позивачки, який згідно Довідок віднесено до стажу за Списком №2, як не досліджувався загальний страховий стаж. У зв`язку з недоліками поданої трудової книжки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним способом захисту права у спірних відносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії з урахуванням висновків суду

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у справі №160/10310/22 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 від 07.04.2022 року № 63 - визнати протиправним та скасувати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за Списком №2 з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 24.01.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк