Справа № 320/637/22
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року № 320/637/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) (далі Позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) (далі Відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.07.1994 по 01.04.1997 та з 21.04.1997 по 31.12.1997 до страхового (трудового) стажу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.07.1994 по 01.04.1997 та з 21.04.1997 по 31.12.1997 до страхового (трудового) стажу, призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням зазначених періодів роботи, починаючи з 01.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Відповідачем безпідставно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у Позивача відсутній необхідний страховий стаж через те, що у трудовій книжці відсутні дата та номер наказу про звільнення Позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2022 відкрито провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до правил, встановлених статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 18.04.2022 надіслав до Київського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши, що пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Позивач звернувся із заявою про призначення пенсії та для підтвердження наявного страхового стажу надав пакет документів для розгляду. Так, Відповідачем встановлено низку недоліків, що унеможливлюють зарахування певного періоду до страхового стажу, оскільки з наданих Позивачем документів встановити та обчислити трудовий стаж неможливо. Спірні періоди роботи Позивача довідками не підтверджений.

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заяві по суті, встановив такі обставини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Позивач), 16.07.2021 року звернувся із заявою та документами до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (Відповідач) про призначення пенсії за віком.

Листом від 10.12.2021 № 1000-0202-8/128199 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повідомило адвоката Позивача про те, що рішеннями від 23.07.2021 та від 20.08.2021 № 03 Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стражу для призначення пенсії, оскільки до такого стажу не зараховано період роботи в АТЗТ СТД «Україна-Агро» з 07.07.1994 до 01.04.1997 та період роботи в КПВР КСП «Агро-Україна» з 21.04.1997 до 31.12.1997 у зв`язку з тим, що:

- у графі 23 трудової книжки позивача (період роботи в АТЗТ СТД «Україна-Агро» з 07.07.1994 до 01.04.1997) відсутній запис про номер та дату наказу про звільнення Позивача, а при повторному зверненні про призначення пенсії від 16.07.2021 дана графа вже містила дату та номер наказу;

- при повторному зверненні про призначення пенсії від 16.07.2021 з`явився новий запис у трудовій книжці, а саме період роботи з 21.04.1997 по 18.11.2002 в КПВР КСП «Агро-Україна».

При цьому, як вбачається із даної відповіді період роботи КПВР КСП «Агро-Україна» з 01.01.1998 по 18.11.2002 все ж таки був зарахований Відповідачем до страхового стажу Позивача. Водночас не врахованим залишився стаж роботи з 21.04.1997 до 31.12.1997.

Інших підстав для не врахування зазначеного періоду роботи позивача матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку №637).

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993р. затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до п.1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Трудовою книжкою позивача підтверджено період роботи АТЗТ СТД «Україна-Агро» з 07.07.1994 до 01.04.1997 та період роботи в КПВР КСП «Агро-Україна» з 21.04.1997 по 18.11.2002.

Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписом та печаткою роботодавця.

Заперечуючи проти позову та у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що ним обґрунтовано не прийнято до уваги графу 23 трудової книжки позивача, оскільки відсутня відмітка про підставу внесення запису про звільнення (документ, його дата і номер), а при повторному зверненні про призначення пенсії від 16.07.2021 з`явився новий запис у трудовій книжці, а саме період роботи з 21.04.1997 по 18.11.2002 в КПВР КСП «Агро-Україна», що викликало у відповідача сумніви в правомірності внесення відповідних записів.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

Також матеріали справи не містять жодних пояснень з приводу того, чому відповідач все ж таки зарахував частину періоду роботи позивача в КПВР КСП «Агро-Україна» з 01.01.1998 по 18.11.2002, а період роботи на цьому ж підприємстві з 21.04.1997 по 18.11.2002 в КПВР КСП «Агро-Україна» у нього викликали сумнів.

Суд зазначає, що відповідно до наявних у матеріалів справи документів, а саме копій: 1) трудової книжки, 2) довідки № 16, виданої Позивачу 13 липня 2021 року Інститутом програмних систем Національної академії наук України, 3) Форм ОК-5 Пенсійного фонду України (витягів з Реєстру застрахованих осіб) щодо відомостей про Позивача, 4) довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 25 від 09 липня 2021 року, виданої Інститутом програмних систем Національної академії наук України, - Позивач розпочав свою трудову діяльність 15 серпня 1978 року та роботодавцями позивача сплачувались відповідні внески.

Отже, враховуючи інформацію, що міститься в документах, приєднаних до матеріалів справи, а також вимоги Закону № 1058 та Закону № 1788, суд дійшов висновку, що відмова Відповідача зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.07.1994 по 01.04.1997 та з 21.04.1997 по 31.12.1997 до страхового (трудового) стажу, призначити та виплачувати йому пенсію, є протиправною.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.07.1994 по 01.04.1997 та з 21.04.1997 по 31.12.1997 до страхового (трудового) стажу, призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням зазначених періодів роботи, починаючи з 01.06.2021, суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

У постанові від 05.09.2018 року по справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту четвертого частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Відтак, розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

У цій справі з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення пенсії позивачу з моменту звернення за призначенням пенсії, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні, оскільки ані позивачем, ані відповідачем на виконання положень процесуального законодавства не були надані рішення про відмову в призначенні пенсії.

Дана обставина позбавляє суд можливості з`ясувати і ретельно перевірити наявність усіх обставин та умов, за яких суб`єкт владних повноважень-відповідач може прийняти те рішення, до якого суд його зобов`язує, зокрема але не виключно щодо наявності у позивача страхового стажу та досягнення пенсійного віку, фактичної дати звернення, 16.07.2021 чи 01.06.2021, тощо.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що підлягає захисту порушене право позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.07.1994 по 01.04.1997 та з 21.04.1997 по 31.12.1997 до страхового (трудового) стажу та повторно розглянути заяву про призначення та виплати пенсії з дати звернення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог, та не були повністю спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.07.1994 по 01.04.1997 та з 21.04.1997 по 31.12.1997 до страхового (трудового) стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 07.07.1994 по 01.04.1997 та з 21.04.1997 по 31.12.1997 до страхового (трудового) стажу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії з дати звернення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код: 22933548, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) судові витрати у вигляді судового збору на суму 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене у повному обсязі та підписане 20.01.2023

Суддя Панченко Н.Д.