Справа № 300/4919/22
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" січня 2023 р. справа № 300/4919/22
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі - представник позивача), в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2), в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу період роботи ОСОБА_1 за сумісництвом з 01.09.1988 по 01.10.1992 та призначити пенсію за вислугу років з 05.09.2022 відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно не враховано період роботи позивача з 01.09.1988 по 01.101992 на посаді вчителя трудового навчання за сумісництвом. Вважає, що робота позивача з 01.09.1988 по 01.101992 підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2022 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України.
30.12.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області отримало копію ухвали суду про відкриття провадження в цій адміністративній справі та матеріали адміністративної справи, що засвідчується розпискою про отримання судового рішення та матеріалів в адміністративній справі №300/4919/22 у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Заяв чи клопотань відповідач 2 суду не подав, правом на подання відзиву на позов у строк, визначений частиною 5 статті 162, частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України та встановленого ухвалою суду від 20.12.2022, не скористався. Також відповідачем 2 не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, встановив таке.
Перевіряючи обставину здобуття ОСОБА_1 загального і спеціального стажу з`ясовано, що згідно записів трудової книжки Серії НОМЕР_2 , позивач 01.09.1987 призначений на посаду лаборанта Вишнівської середньої школи з 01.09.1987 (запис №1)
Згідно із записом №2 від 01.09.1988 позивачу дозволено читати уроки трудового навчання з 01.09.1988.
01.10.1992 ОСОБА_1 прийнятий вчителем трудового навчання.
ОСОБА_1 05.09.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.09.2022 №90, винесеного за наслідками розгляду заяви позивача в порядку екстериторіальності, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з підстав відсутності у нього станом на 11.10.2017 необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців.

Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення, загальний страховий стаж позивача становить 36 років 3 місяці 29 днів. До спеціального стажу враховано період роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти, станом на 11.10.2017, який становить 24 роки 6 місяців 9 днів.

У рішенні від 09.09.2022 №90 зазначено, що до стажу за вислугу років не зараховано період роботи з 01.09.1987 по 31.08.1990 на посаді лаборанта, оскільки така посада в школі не передбачена Переліком № 909, а робота за сумісництвом на посаді вчителя трудового навчання з 01.09.1990 по 28.09.1991 не дає права виходу на пенсію за вислугою років.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.09.2022 № 90 та з проханням призначити пенсію за вислугу років, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні цієї справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

Згідно із вимогами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, в силу вимог статті 2 Закону №1788-XII, цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

У силу приписів статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ обумовлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Як визначено пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02.03.2015 за №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VІІІ) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. Ці зміни набрали чинності з 01.04.2015.

Законом України від 24 грудня 2015 року за № 911-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі - Закон №911-VІІІ) у пункті "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років. Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.

Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 за №2-р/2019 у справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII.

Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 за №2-р/2019 встановлено, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними законами №213-VIII, №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як наслідок, приведена норма статті 55 Закону №1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін, внесених законами №213-VIII, №911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-ХІІ. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятим на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-ХІІ поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-ХІІ.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788-ХІІ випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону №1788-ХІІ щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, підставами для відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідач 2 визначив:

- відсутність у позивача станом на 11.10.2017 необхідного спеціального стажу 26 років 6 років.

Отже, особливістю пенсій за вислугу років є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

У контексті таких доводів відповідачів, суд вважає необхідним зазначити таке.

Законом України від 03.10.2017 за №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (надалі по тексту також - Закон №2148-VIII; набрав чинності 11 жовтня 2017 року) розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Також Законом № 2148-VIII абзац другий пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: Положення Закону України Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Судом враховується, що Закон №2148-VIII набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Тобто, аналіз наведених правових норм свідчить про те, що пенсії за вислугу років, згідно із приписами Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначаються за умови наявності у особи станом на 11 жовтня 2017 року визначеного Законом України "Про пенсійне забезпечення" страхового і спеціального стажу. Зокрема спеціальний стаж особи повинен становити від 25 до 30 років на посадах за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Щодо позовної вимоги про зарахування до спеціального (педагогічного) стажу періоду роботи за сумісництвом з 01.09.1988 по 01.10.1992, суд зазаначає про таке.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі Порядок №637).

У пунктах 1 та 2 Порядку № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідне положення міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі № 588/647/17.

Як вже було вказано, згідно записів трудової книжки Серії НОМЕР_2 , позивач 01.09.1987 призначений на посаду лаборанта Вишнівської середньої школи з 01.09.1987 (запис №1), з 01.09.1988 позивачу дозволено читати уроки трудового навчання з 01.09.1988 (запис №2), з 01.10.1992 ОСОБА_1 прийнятий вчителем трудового навчання (запис №3).

У довідці відділу освіти Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 16.08.2022 № 456/15.01-15/11 зазначено, що позивач з 01.09.1987 працював на посаді лаборанта, з 20.10.1987 читав уроки біології, з 01.09.1988 по 25.05.1989 читав уроки трудового навчання, з 01.09.1989 читав уроки трудового навчання, з 01.09.1990 на 1990-91 навчальний рік прийнятий вчителем трудового навчання.

Відтак, у довідці від 16.08.2022 № 456/15.01-15/11 міститься інформація, яка підтверджує, що позивач з 01.09.1990 на 1990-91 навчальний рік прийнятий вчителем трудового навчання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (надалі - Перелік № 909).

Розділом 1 "Освіта" Переліку № 909 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх, навчальних закладів, музичних і художніх шкіл.

Отже, робота на посаді вчителя трудового навчання з 01.09.1990 на 1990-91 навчальний рік є такою, що передбачена Переліком № 909 та відповідно цей період роботи позивача повинен бути зарахованим до спеціального стажу роботи.

Відтак, відповідачем 2 протиправно не зараховано вищевказаний період до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 .

Щодо зарахування до спеціального (педагогічного) стажу періоду роботи за сумісництвом з 01.09.1988 до 01.09.1990, суд зазначає таке.

Як у трудовій книжці Серії НОМЕР_2 , так і у довідці від 16.08.2022 № 456/15.01-15/11 не зазначено, що позивач у цей період (з 01.09.1988 до 01.09.1990) перебував на посаді, яка передбачена Переліком № 909.

Згідно відомостей довідки відділу освіти Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 19.10.2022 за № 560/15/01-15/11 позивачем на посаді лаборанта була прочитано уроки біології, трудового навчання, військової підготовки, а також він був керівником гуртка технічної творчості. Впродовж 1987-1988 року - 209 годин, впродовж 1988-1989 - 288 годин, впродовж 1989-1990 - 360 годин, впродовж 1990-1991 - 360 годин.

Однак, така довідка не була предметом розгляду при винесенні Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області рішення від 09.09.2022 №90, оскільки видана 19.10.2022, тобто вже після винесення вищезазначеного рішення. У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують, що така довідка була розглянута відповідачем 2.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 876/5312/17 звернула увагу, що сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу (п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року № 245). Тобто, працівник може працювати за сумісництвом не більше, ніж на 0,5 ставки. Виходячи з аналізу зазначених вище норм, зарахування роботи на посаді викладача (у тому числі й у позашкільному закладі освіти) до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Зважаючи на те, що довідка відділу освіти Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 19.10.2022 за № 560/15/01-15/11 не була предметом розгляду при винесенні рішення Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.09.2022 №90, а з наданих до відповідача документів для призначення пенсії не вбачалось, що позивач у період (з 01.09.1988 до 01.09.1990) перебував на посаді, яка передбачена Переліком № 909, відсутня протиправність у діях відповідача щодо незарахування до спеціального стажу позивича періоду з з 01.09.1988 до 01.09.1990.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.

Окрім того, в адміністративному позові позивач, обираючи відповідача, який повинен відновити його право на пенсію, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до спеціального стажу період роботи та призначити пенсію.

У цьому випадку позивачем невірно обрано із відповідачів суб`єкта, який має призначити пенсію.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації заяви позивача, органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядку №22-1 є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Відтак, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача 2 повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем 2 ще не вирішено питання щодо зарахування спеціального стажу.

З урахуванням викладеного, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 05.09.2022, з урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас, як визначено частиною 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору стало протиправне рішення відповідача, суд вважає за необхідне компенсувати судові витрати позивача у повному розмірі.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає стягненню сплачений, згідно квитанції про сплату за №0.0..1 від 01.12.2022, судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 09.09.2022 №90 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.09.1990 по 01.10.1992.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2022 про призначення пенсії за вислугу років.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України у Київській області (, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

представник позивача: Окуневич Михайло Валентинович (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );

відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, (, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500).

Суддя Гомельчук С.В.