Справа № 260/3591/22
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2023 року м. Ужгород№ 260/3591/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача: представник - не з`явився,

відповідача: представник - Загороднюк Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Державного бюро розслідувань, в якому просить: 1) визнати бездіяльність Державного бюро розслідувань, яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нарахування та виплати грошової компенсації за відпустки учаснику бойових дій, за 2021 та 2022 рік з урахуванням індексації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ; Постанови КМУ від 21 лютого 2001 року №159 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми - протиправною; 2) зобов`язати Державне бюро розслідувань нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2021 та 2022 рік з урахуванням індексації, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ; Постанови КМУ від 21 лютого 2001 р. №159 та відповідно до встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він у період з 12 травня 2021 року по 08 серпня 2022 року проходив військову службу у органах Державного бюро розслідувань. Позивач має статус учасника бойових дій, однак при звільненні грошова компенсація за невикористану відпуску учасника бойових дій за період роботи 2021 - 2022 роки йому виплачена не була. Таку бездіяльність відповідача вважає протиправною та такою, що порушує гарантоване законодавством право на своєчасне одержання винагороди за працю.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2022 року було відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року судом прийнято рішення про здійснення подальшого розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

28 жовтня 2022 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив з мотивів безпідставності такого. Так, зазначив, що за час проходження служби в Державному бюро розслідувань позивачу нараховано 26 календарних днів відпустки, яку останній використав у повному обсязі на підставі поданих рапортів. Про надання інших відпусток чи компенсації невикористаних календарних днів відпусток під час роботи в Державному бюро розслідувань від позивача рапортів не надходило. Після звільнення жодних листів про незгоду з процедурою звільнення від позивача не надходило. В свою чергу направлений представником позивача адвокатський запит альтернативою такого рапорту не являється. Окрім того, звертає увагу суду на те, що нормами чинного законодавства не передбачено право отримання грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки. Також вважає, що невикористана додаткова відпустка учасникам бойових дій не переноситься на наступний рік та не підлягає грошовій компенсації при звільненні.

28 жовтня 2022 року представник позивача подав через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Так, наголошує на тому, що правовідносини між позивачем та Державним бюро розслідувань припинилися в січні 2022 року, що визнається відповідачем, а тому спірна грошова компенсація повинна була бути виплачена при звільненні.

05 січня 2023 року представник відповідача подав через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» додаткові пояснення, в яких повторно наголосив на тому, що передбачена ст. 162 Закону України «Про відпустки» відпустка не належить до виду щорічних, а тому така не переноситься на наступний рік у разі її невикористання. В свою чергу під час проходження служби в ДБР ОСОБА_1 із рапортом щодо надання йому такої відпустки або грошової компенсації не звертався.

09 січня 2023 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення, в яких з доводами відповідача не погоджується. Так, звертає увагу суду на те, що законодавчі норми не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, у тому числі тієї, що передбачена нормами ст. 162 Закону України «Про відпустки». Вважає, що жодним нормативно-правим актом не встановлено обов`язку особистого звернення учасника бойових дій для реалізації права на отримання грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки з огляду на наявний у роботодавця обов`язок провести з працівником повний розрахунок при звільненні.

Представник позивача у судове засідання 11 січня 2023 року не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у засіданні суду 11 січня 2023 року проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Державного бюро розслідувань №222-ос/дск від 11.05.2021 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) прийнято на службу до Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) як переможця конкурсу та призначено з 12 травня 2021 року на посаду начальника відділу оперативно-технічного пошуку інформації Інформаційно-аналітичного управління Головного оперативно-технічного управління ДБР.

Наказом ДБР №2дск-ос від 14.01.2022 ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження служби до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі з 18 січня 2022 року за його згодою.

29 серпня 2022 року адвокат Муфазалов С. звернувся до Територіального управління ДБР у м. Мелітополі та ДБР в інтересах ОСОБА_1 з адвокатським запитом, в якому просив повідомити, серед іншого, чи надавалась останньому відпустка учасника бойових дій або грошова компенсація за таку.

У відповідь на такий запит листом №19870-22/10-11-01-8991/22 від 06.09.2022 ДБР повідомило, що за час проходження служби в Центральному апараті ДБР у період з травня 2021 року по січень 2022 року відпустка учасника бойових дій ОСОБА_1 не надавалась та грошова компенсація не виплачувалась.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не виплати під час звільнення передбаченої нормами законодавства України грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку протиправною, з метою захисту порушеного права позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань регламентує Закон України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 №794-VIII (далі - Закон) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Згідно ч. 1 ст. 14 Закону до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами (ч. 6 ст. 14 Закону).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року №743 затверджено Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі - Положення).

П. 25 Положення визначено, що особи рядового та начальницького складу користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», інших законів України з урахуванням положень Закону України

«Про Державне бюро розслідувань».

Вказане також кореспондується з нормами ст. 19 Закону.

Відповідно до п. 81 Положення, особи рядового та начальницького складу мають право на такі види відпусток:

1) щорічні відпустки (основна відпустка; додаткові відпустки, передбачені законодавством);

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням;

3) творча відпустка;

4) відпустка для підготовки та участі в змаганнях;

5) соціальні відпустки (відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи);

6) відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення).

Згідно п. 89 Положення додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються особам рядового та начальницького складу на підставах та в порядку, що встановлені законодавством.

Ст. 162 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993.

Отже, законодавством гарантовано право осіб, які мають статус учасника бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 11 березня 2015 року, а отже має право на додаткову відпустку, передбачену ст. 162 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до п. 95 Положення, за невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Вказане кореспондується також з нормами п. 9 розділу ІІ Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР, порядок та умови його виплати, затвердженої наказом ДБР №516 від 21.09.2020.

Окрім того, положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють порядок проходження служби працівниками ДБР, суд дійшов висновку, що такі передбачають право таких осіб на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку, однак таке право реалізується при звільненні зі служби.

Даний адміністративний позов заявлений ОСОБА_1 до ДБР, оскільки позивач вважає, що саме такий суб`єкт владних повноважень зобов`язаний був виплатити спірну грошову компенсацію. Проте суд не може погодитися з такою позицією позивача з огляду на наступне.

Нормами п. 13 Положення визначено, що служба у Державному бюро розслідувань припиняється у разі звільнення особи рядового та начальницького складу із служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання її судом безвісно відсутньою або оголошення померлою.

Останнім днем проходження служби у Державному бюро розслідувань вважається день звільнення особи рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань відповідно до наказу Державного бюро розслідувань по особовому складу.

Згідно п. 115 Положення звільнення осіб рядового та начальницького складу із служби здійснюється:

1) Директором Державного бюро розслідувань:

- осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу на посадах, які передбачені штатним розписом (штатом), в центральному апараті Державного бюро розслідувань;

- керівників територіальних управлінь Державного бюро розслідувань та їх заступників;

- керівників інших органів системи Державного бюро розслідувань, безпосередньо підпорядкованих Державному бюро розслідувань, та їх заступників;

2) директором територіального управління, керівником іншого органу системи Державного бюро розслідувань - осіб рядового та начальницького складу, які проходять службу на посадах, які передбачені штатним розписом (штатом), у територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, органах системи Державного бюро розслідувань (крім осіб, право звільнення яких має Директор Державного бюро розслідувань).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в центральному апараті ДБР у період з 12 травня 2021 року по 17 січня 2022 року, а в подальшому наказом №2дск-ос від 14.01.2022 був переведений для подальшого проходження служби до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі.

В свою чергу переведення працівника не являється звільненням в розумінні законодавчих норм, а тому ДБР не був зобов`язаний здійснити виплату ОСОБА_1 спірної грошової компенсації.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону систему ДБР складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 9 Закону ДБР є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження безпосередньо і через територіальні управління. Територіальні управління Державного бюро розслідувань є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Отже, ДБР та його територіальні управління є окремими юридичними особами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений зі служби в ДБР наказом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, №117 ос/дск від 05.08.2022, що підтверджується відомостями трудової книжки позивача, копія якої наявна в матеріалах справи. При цьому, довідкою №17-09-5890 від 08.08.2022 Територіальне управління ДБР, розташоване у місті Мелітополі, підтвердило факт ненадання ОСОБА_1 у 2022 році додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів, як учаснику бойових дій, та не проведення виплати грошової компенсації за таку.

Тому, суд вважає, що за захистом порушеного, на думку позивача, права на отримання грошової компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій йому слід було звернутися з відповідним позовом саме до Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі.

В свою чергу ДБР не був зобов`язаний здійснювати виплату ОСОБА_1 спірної компенсації, оскільки не здійснював звільнення позивача.

Таким чином, провівши правовий аналіз спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на відмову у задоволенні позову питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) до Державного бюро розслідувань (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ - 41760289) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 23 січня 2023 року.

СуддяР.О. Ващилін