Справа № 520/13943/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 р.Справа № 520/13943/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс", Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 (головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., повний текст складено 17.12.21 року) по справі № 520/13943/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс"

до Державної податкової служби України , Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати рішення від 03.02.2021 №2370566/37189932 Комісії Головного управління ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 03.11.2020 № 5 (на суму 26749,00 грн.), виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання податкову накладну від 03.11.2020 № 5 (на суму 26749,00 грн.), виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- визнати протиправним і скасувати рішення від 01.02.2021 №2359335/37189932 Комісії Головного управління ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 19.10.2020 №37 (на суму 14679,36 грн.), виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання податкову накладну від 19.10.2020 №37 (на суму 14679,36 грн.), виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- визнати протиправним і скасувати рішення від 01.02.2021 №2359334/37189932 Комісії Головного управління ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 18.11.2020 №47 (на суму 10677,60 грн.), виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання податкову накладну від 18.11.2020 №47 (на суму 10677,60 грн.). виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- визнати протиправним і скасувати рішення від 03.02.2021 №2370567/37189932 Комісії Головного управління ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 17.11.2020 №42 (на суму 13416,48 грн.), виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання податкову накладну від 17.11.2020 №42 (на суму 13416,48 грн.). виписаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" для Товариства з обмеженою відповідальністю "Термопласт Плюс".

- стягнути на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації:

від 03.02.2021 №2370566/37189932 щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 03.11.2020 № 5 (на суму 26749,00 грн.);

від 01.02.2021 №2359335/37189932 щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 19.10.2020 №37 (на суму 14679,36 грн.);

від 01.02.2021 №2359334/37189932 щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 18.11.2020 №47 (на суму 10677,60 грн.);

від 03.02.2021 №2370567/37189932 щодо відмови в реєстрації податкової накладної від 17.11.2020 №42 (на суму 13416,48 грн.).

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних датою подання податкові накладні від 03.11.2020 № 5 (на суму 26749,00 грн.), від 19.10.2020 №37 (на суму 14679,36 грн.), від 18.11.2020 №47 (на суму 10677,60 грн.), від 17.11.2020 № 42 (на суму 13416,48 грн.) виписаних ТОВ "Фірма "Атма-Плюс" для ТОВ "Термопласт Плюс".

Стягнуто на користь ТОВ "Фірма "Атма-Плюс" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України судовий збір у сумі 1 135 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000 грн.

Стягнуто на користь ТОВ "Фірма "Атма-Плюс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області судовий збір у сумі 1 135 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1 000 грн.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач 1), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції не враховано доводи відповідача щодо не надання позивачем до податкового органу первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарської операції, а отже рішення комісії ГУ ДПС у Харківській області про відмову в реєстрації податкової накладної є правомірним. Вважало, позовну вимогу про зобов`язання податкового органу зареєструвати ПН/РК в ЄРПН неправомірною, оскільки такі дії є дискреційними повноваженнями відповідача.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат з правничої допомоги, також, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 р. в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу та прийняти нове судове рішення, яким стягнути витрати на правову допомогу в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір витрат на професійну правничу допомогу без відповідного клопотання відповідача, в результаті чого зроблено помилковий висновок щодо не співмірності розміру витрат витраченому адвокатом часу.

Позивач, відповідач 1, відповідач 2 не надали відзиви на апеляційні скарги.

Відповідно до ч. 4 ст.229, ч. 1 ст.308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду, апеляційні скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ "Фірма "Атма-Плюс" підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що у листопаді 2020 р., на підставі договору поставки №040118/01 від 04.01.2018, укладеному з ТОВ "Термопласт Плюс" (покупець), ТОВ "Фірма "АТМА-ПЛЮС" (постачальник) зобов`язався передати у власність покупцю вагове обладнання, маркувальне обладнання, принтери, витратні матеріали (самоклеючі етикетки, фарбувальні стрічки - рібони) і комплектуючі для маркувального обладнання, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар у відповідності з умовами даного договору (а.с. 20-23)

Внаслідок вчинення господарських операцій ТОВ "Фірма "АТМА-ПЛЮС" складено податкові накладні: №5 від 03.11.2020 на загальну суму 26 749,08 грн., в т.ч. ПДВ 4 458,18 грн.; № 37 від 19.10.2020 на загальну суму 14 679,36 грн., в т.ч. ПДВ 2 446,56 грн.; № 47 від 18.11.2020 на загальну суму 10 677,60 грн., в т.ч. ПДВ 1 779,60 грн.; № 42 від 17.11.2020 на загальну суму 13 416,48 грн., в т.ч. ПДВ 2 236,08 грн. (а.с. 16, 56, 94, 133).

Підставою для складання вищезазначених податкових накладних стала оплата ТОВ "Термопласт Плюс" обсягу партії продукції, поставленої ТОВ "Фірма "АТМА-ПЛЮС" у кількості, відповідно до видаткових накладних № 776 від 18.11.2020, № 733 від 03.11.2020, № 704 від 19.10.2020, № 772 від 17.11.2020 року у межах виконання укладеного 04.01.2018 договору поставки № №040118/01, що підтверджується платіжними дорученнями № 4056 від 19.11.2020, № 6092 від 07.07.2021, (а.с. 68,145 ).

30.11.2020, 15.11.2020, 11.12.2020, ГУ ДПС складено квитанції про зупинення реєстрації податкових накладних та зазначено про не відповідність податкових накладних вимогам п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання про прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 17,57, 95, 134).

25.01.21 та 26.01.2021 позивач подав до контролюючого органу повідомлення про надання пояснень по податковим накладним № 5 від 03.11.2020, №37 від 19.10.2020, №47 від 18.11.2020 та №42 від 17.11.2020, та копії документів щодо здійснених господарських операцій, а саме: договір поставки товару №040118/01 від 04.01.2018, рахунки-фактури №РФ-010228 від 26.10.2020, №РФ-010125 від 08.10.2020, №РФ-010303 від 09.11.2020, №РФ-010348 від 17.11.2020; товарно-транспортні накладні №Р733 від 03.11.2020, №Р11074 від 02.11.2020, №Р704 від 19.10.2020, №Р10268 від 19.10.2020, №Р776 від 18.11.2020, №Р11688 від 17.11.2020, №Р772 від 17.11.2020, №Р12049 від 17.11.2020; реєстри операцій за періоди з 07.07.2021 по 07.07.2021; з 17.11.2020 по 31.12.2020 в АТ "ПУМБ", видаткові накладні №11074 від 02.11.2020, №704 від 19.10.2020, №10268 від 19.10.2020, №776 від 18.11.2020, №11688 від 17.11.2020, №772 від 17.11.2020 №12049 від 17.11.2020; платіжні доручення №4056 від 19.11.2020, №445 від 10.12.2020, №6092 від 07.07.2021.

За наслідками розгляду документів ГУ ДПС у Харківській області (в особі Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації) прийнято такі рішення:

№ 2370566/37189932 від 03.02.2021, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 5 від 03.11.2020;

№2359335/37189932 від 01.02.2021, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 37 від 19.10.2020;

№2359334/37189932 від 01.02.2021, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 47 від 18.11.2020;

№2370567/37189932 від 03.02.2021, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 42 від 17.11.2020 ( а.с. 53, 90, 129, 167).

Підставою відмови зазначено: ненадання платником податку копій документів: договорів, зокрема, зовнішньоекономічних контрактів з додатками до них; первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних.

В якості додаткової інформації зазначено про відсутність первинних документів щодо транспортування ТМЦ.

Позивач оскаржив рішення комісії регіонального рівня до Державної податкової служби України, за наслідками розгляду якого ДПС України прийняла рішення № 7921/37189932/2 від 16.02.2021, № 7533/37189932/2 від 12.02.2021, №7532/37189932/2 від 12.02.2021, №7928/37189932/2 від 16.02.2021, якими скаргу залишено без задоволення та рішення комісії регіонального рівня про відмову у реєстрації податкових накладних без змін (а.с. 52, 92, 131, 169).

Не погодившись з рішенням про відмову в реєстрації податкових накладних, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності оскаржуваних рішень відповідача про відмову у реєстрації податкових накладних, надання позивачем належних документів в підтвердження реальності господарської операції та не наведення відповідачем мотивів неврахування поданих позивачем документів.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з принципів обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат та дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача 2 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України (далі - ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до абзацу першого п.201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами першим, другим п.201.10 ст. 201 ПК України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом - ЄРПН) відбувається в автоматизованому режимі за правилами, визначеними Порядком ведення єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246(далі за текстом - Порядок № 1246).

Зокрема, п. 12 Порядку № 1246 передбачено, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.

Згідно з п.201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що обставини зупинення реєстрації податкових накладних обов`язково підлягають дослідженню, оскільки є юридично значимими та такими, що тягнуть за собою прийняття в подальшому рішення про реєстрацію податкових накладних або відмову у реєстрації на підставі витребуваних документів у платника податку за результатами зупинення реєстрації.

Механізм зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), організаційні та процедурні засади діяльності комісій з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі (далі - комісії контролюючих органів), права та обов`язки їх членів визначено Порядком зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1165, що набула чинності з 01.02.2020 (далі по тексту - Порядок № 1165).

За визначенням п. 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1165 платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).

Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3).

В силу приписів пункту 7 Порядку № 1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Платник податку отримує інформацію щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена, через електронний кабінет (п. 8 Порядку № 1165).

Відповідно до п. 10 Порядку № 1165 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Згідно з п. 11 Порядку № 1165 у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування;

2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Відповідно до отриманої платником податків ТОВ "Фірма "АТМА-ПЛЮС" квитанції про зупинення реєстрації спірної податкової накладної операції, які в них відображені, відповідають п. 8 Критеріїв ризиковості здійснення операцій.

Критерії ризиковості здійснення операцій визначені у Додатку № 3 до Порядку № 1165.

Відповідно до п.8 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток №1 до Порядку №1165) реєстрація податкової накладної зупиняється якщо у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

Дослідивши зміст квитанцій про зупинення реєстрації податкових накладних, колегія суддів зазначає, що останні не містять у собі жодних обґрунтувань та причин віднесення позивача до ризикових платників податку.

Судовим розглядом встановлено, що реєстрація поданих позивачем податкових накладних була зупинена, про що складено відповідні квитанції. В квитанціях від 30.11.2020, 15.11.2020, 11.12.2020р., позивача віднесено до переліку ризикових платників податків на підставі п. 8 Критеріїв ризиковості здійснення операцій та запропоновано позивачу надати пояснення та копії документів щодо підтвердження інформації, зазначеної в ПН/РК для розгляду питання прийняття рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 року зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області виключити ТОВ "Фірма "АТМА-ПЛЮС" з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. Зазначене рішення набрало законної сили 26.03.2021 р.

Крім того, відповідачем у квитанції не зазначено конкретного переліку документів, які б були достатніми для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку недотримання принципу правової визначеності під час зупинення реєстрації податкової накладної призводить до необізнаності платника податків щодо вичерпного переліку необхідних документів, які він повинен надати контролюючому органу, внаслідок чого у відповідача виникає можливість прояву нічим необмеженої дискреції.

Таким чином, вказані обставини, призводять до прояву суб`єктом владних повноважень негативного розсуду, внаслідок чого платник податків не має змоги належним чином виконати свої обов`язки, мета яких - реєстрація податкової накладної.

Здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства. Здійснення моніторингу не повинне підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 23 жовтня 2018 року по справі №822/1817/18, від 21 травня 2019 року по справі №0940/1240/18.

Колегія суддів зауважує, що недотримання податковим органом вимог законодавства на етапі зупинення реєстрації податкової накладної щодо оформлення квитанції прямо вказує на те, що рішення, яке прийняте на наступному етапі, тобто рішення Комісії про відмову у реєстрації податкової накладної, теж не є законним.

Під час вирішення справи суд перевіряє відповідність прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, дії на відповідність критеріям, визначеним ст.2 КАС України.

З огляду на викладене, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення для його прийняття. У разі ж відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Наказом Міністерства фінансів України № 520 від 12 грудня 2019 року затверджено Порядок прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Порядок №520), яким визначено механізм прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - Реєстр), реєстрацію яких відповідно до пункту 201.16статті201 ПК зупинено в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2. Порядку № 520 прийняття рішень про реєстрацію / відмову в реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено, здійснюють комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі головних управлінь Державної податкової служби України в областях, м. Києві та Офісу великих платників податків ДПС (далі - комісія регіонального рівня).

Пунктом 3 Порядку № 520 визначено, що комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів, що настають за днем отримання пояснень та копій документів, поданих відповідно до пункту 4 цього Порядку, приймає рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі та надсилає його платнику податку в порядку, встановленому статтею 42 Кодексу.

Згідно п.4 Порядку № 520 у разі зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі

Відповідно до п.5 Порядку № 520 перелік документів, необхідних для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію / відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, може включати: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлено повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм і галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачено договором та/або законодавством.

Відповідно до п. 11 Порядку прийняття рішень про реєстрацію/ відмову в реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженогонаказом Мінфіна від 12.12.2019 № 520, комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Реєстрі в разі:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі;

- та/або ненадання платником податку копій документів відповідно до пункту 5 цього Порядку;

- та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що можливість надання платником податків достатніх документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення податковим органом конкретного переліку необхідних документів для прийняття рішення щодо реєстрації податкової накладної. Необґрунтоване обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд, призводить до правової невизначеності, що не відповідає критерію обґрунтованості та пропорційності акта індивідуальної дії.

Зі змісту оскаржуваних рішень про відмову у реєстрації податкових накладних вбачається, що вони не містять конкретної інформації, щодо причин та підстав для прийняття таких рішень, а лише містять загальну фразу про те, що причиною їх прийняття є "ненадання платником податків копій договорів, зокрема зовнішньоекономічних контрактів з додатками до них, первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунків-фактури/інвойсів, актів приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладних; розрахункових документів та/або банківських виписок з особових рахунків.

У той же час, головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

Суд також звертає увагу на те, що у випадку неконкретизації переліку документів у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної платник податків перебуває у стані правової невизначеності, що позбавляє його можливості надати контролюючому органу необхідний в розумінні суб`єкта владних повноважень пакет документів, а для контролюючого органу, відповідно, створюються передумови для можливого прояву негативної дискреції - прийняття рішення про відмову у реєстрації податкової накладної.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.07.2019 у справі № 140/2160/18.

Колегія суддів зазначає, що у спірних рішеннях податковий орган мав чітко зазначити, шляхом відповідного підкреслювання, яких документів не надано платником податків та відсутність яких позбавляє можливості здійснити відповідну реєстрацію. Так, рішення Комісії повинно містити чітку підставу для відмови в реєстрації податкової накладної.

Посилання відповідачів у рішенні як на підставу відмови у реєстрації податкової накладної - відсутність первинних документів щодо транспортування ТМЦ колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, позивачем до податкового органу надавалися докази на підтвердження здійснення господарських операцій, а саме - договір поставки товару №040118/01 від 04.01.2018, рахунки-фактури №РФ-010228 від 26.10.2020, №РФ-010125 від 08.10.2020, №РФ-010303 від 09.11.2020, №РФ-010348 від 17.11.2020; товарно-транспортні накладні №Р733 від 03.11.2020, №Р11074 від 02.11.2020, №Р704 від 19.10.2020, №Р10268 від 19.10.2020, №Р776 від 18.11.2020, №Р11688 від 17.11.2020, №Р772 від 17.11.2020, №Р12049 від 17.11.2020; реєстри операцій за періоди з 07.07.2021 по 07.07.2021; з 17.11.2020 по 31.12.2020 в АТ "ПУМБ", видаткові накладні №11074 від 02.11.2020, №704 від 19.10.2020, №10268 від 19.10.2020, №776 від 18.11.2020, №11688 від 17.11.2020, №772 від 17.11.2020 №12049 від 17.11.2020; платіжні доручення №4056 від 19.11.2020, №445 від 10.12.2020, №6092 від 07.07.2021.

Відповідачем не зазначено підстав не врахування зазначених документів ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Крім того, в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні №Р733 від 03.11.2020, №Р11074 від 02.11.2020, №Р704 від 19.10.2020, №Р10268 від 19.10.2020, №Р776 від 18.11.2020, №Р11688 від 17.11.2020, №Р772 від 17.11.2020, №Р12049 від 17.11.2020, в підтвердження факту транспортування товарно-матеріальних цінностей ТОВ "Фірма "Атма-Плюс" автомобільним перевізником ТОВ «Нова Пошта».

Отже, доводи апелянта про відсутність документів щодо транспортування ТМЦ спростовуються наявними у справі доказами.

Таким чином, посилання відповідачів у рішеннях як на підставу відмови у реєстрації податкових накладних - ненадання позивачем первинних документів щодо транспортування, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки саме лише зазначення про відсутність документів не є достатньою підставою для відмови в реєстрації податкових накладних. Колегія суддів зауважує, що контролюючим органом повинно бути зазначено об`єктивні обставини, які перешкоджають реєстрації податкової накладної з урахуванням відсутності таких документів, при цьому, обов`язково повинна бути надана оцінка тим документам, що фактично подано платником податку.

В даному випадку, відповідачами обґрунтованих недоліків щодо поданих позивачем документів не встановлено та не зазначено у рішеннях про відмову у реєстрації податкових накладних.

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про реєстрацію податкових накладних адміністративний суд не досліджує зміст господарських правовідносин. Завдання суду полягає у дослідженні документів первинного бухгалтерського обліку в аспекті їх належності для цілей підтвердження реальності господарських операцій. Необхідність підтвердження реальності господарських операцій переслідує публічно-правові цілі - встановлення належності виконання платниками податків визначених законодавством податкових обов`язків.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2020 по справі № 819/330/18.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що податковий орган не мав правових підстав для відмови позивачу у реєстрації податкових накладних, зважаючи на наявність достатніх документів для спростування сумнівів про ризиковість здійснення операцій та на те, що такі документи були надані контролюючому органу, а тому оскаржувані рішення відповідачів підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню.

Щодо доводів апелянта про наявність дискреційних повноважень ДПС України в частині вирішення питання щодо реєстрації податкової накладної.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Податковим кодексом України визначено правові наслідки відсутності факту реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Така податкова накладна не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Виявлення розбіжностей даних податкової накладної та Єдиного реєстру податкових накладних, у свою чергу, є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Відтак, відсутність реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних впливає на правовий стан платників податків. Покупець товарів позбавляється права на формування податкового кредиту за рахунок відповідних сум, а продавець може зазнати небажаних для нього наслідків у вигляді проведення його позапланової перевірки.

Законодавством не передбачений інший ефективний спосіб захисту порушеного права у спірних правовідносинах, відмінний від зобов`язання ДПС зареєструвати податкову накладну в ЄРПН, у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявленого позивачем способу захисту права, а саме: зобов`язання ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 03.11.2021 у справі №360/2460/20.

Щодо доводів апеляційної скарги ТОВ "Фірма "АТМА-ПЛЮС" стосовно розподілу судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що представництво інтересів ТОВ «Фірма "Атма-Плюс» здійснювалося адвокатом Лискою П.О. на підставі договору про надання правової допомоги від 19.07.2021 р.

Відповідно до п.1 Договору адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво клієнта та надати інші види правової допомоги з усіх правовідносин, що виникають у останнього на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно п. 8 Договору гонорар адвоката за представництво клієнта та надання йому інших видів правової допомоги по спору з ГУ ДПС в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішень про відмову у реєстрації податкових накладних обчислюється у фіксованому розмірі: 10 000 грн. Оплата гонорару адвоката здійснюється двома частинами по 50 відсотків від загальної суми гонорару.

Факт надання правової допомоги підтверджується звітом адвоката, наданням допомоги належним чином або актом здачі-приймання. Оплата гонорару на підставі звіту адвоката або рахунку з переліком послуг є підтвердженням прийняття таких послуг (п.10 договору від 19.07.2021р).

Адвокатом Лискою П.О. в межах вказаного договору надано послуги з:

вивчення та аналізу положень рішень відповідача;

консультації клієнта щодо порушення його права відповідачем;

дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин, виниклої ситуації: вивчення та аналіз судової практики та правових позицій касаційного суду;

складання та подання позовної заяви; формування доказової бази, систематизації, групування доказів, додатків до позовної заяви;

надання консультацій клієнту з питань відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, порядку оскарження рішень суду та ухвал з процесуальних питань, що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг по договору про надання правової допомоги від 19.07.2021р. (т. 2, а.с. 24).

Оплата гонорару адвоката Лиски П.О. згідно з договором про надання правових послуг від 19.07.2021 складає 10 000 грн., що підтверджується рахунком б/н від 29.10.2021р. (т.2, а.с. 25)

Зазначені кошти сплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями №138 від 21.07.2021 та №155 від 13.08.2021р .( т.2, а.с. 26-27).

Положеннями ч.ч. 3 та 4ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7ст. 135 КАС України).

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Як зазначено вище, вартість витрат на правову допомогу, понесених позивачем згідно наданих документів становить 10 000,00 грн.

Колегія суддів вказує, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на це, відповідач зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Водночас, що в матеріалах справи відсутні докази подання відповідачами до суду першої інстанції заперечень з приводу заявленого до відшкодування розміру судових витрат, заяви про їх зменшення, не наведено жодного доводу, який би свідчив про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт або не підтвердження вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами.

Крім того, відповідачі, надаючи до суду відзив на позовну заяву, не навели в ньому жодного аргументу (заперечення) щодо розміру можливого стягнення з них на користь позивача витрат на правову допомогу.

Колегія суддів зазначає, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність належно обґрунтованих заперечень з боку відповідачів щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що клопотання позивача про стягнення з відповідачів, понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн підлягає задоволенню в повному обсязі.

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, не звернув уваги на відсутність заперечень з боку відповідачів з приводу заявленої позивачем суми, а тому безпідставно вдався до аналізу й оцінки доказів щодо співмірності заявлених витрат.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, в порушення вказаних вимог процесуального закону, вирішуючи спір про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, з власної ініціативи зменшив її розмір без відповідного клопотання відповідачів, чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 по справі № 520/13943/21 скасувати в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України в Харківській області (вул. Пушкінська, буд.46, м. Харків, 61057, ), Державної податкової служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Атма-Плюс" (пр-т Леніна, буд.38, офіс 317А, м. Харків, 61166, ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 по справі № 520/13943/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 23.01.2023 року