Справа № 522/15109/22
Суддя: Павлик І. А.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/78/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сулими А.С.;

представника позивача Саркісяна А.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вишневського А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2022 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач на території України знаходиться незаконно, ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, постійного місця проживання та законного джерела існування не має, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. З огляду на викладене, позивач просить суд видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 09.11.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

11.11.2022 на електрону пошту суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позов, з огляду на наступне. Представник відповідача зазначає, що у позовній заяві відсутні будь-які обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про його примусове повернення. Крім того, ОСОБА_1 звертався до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання його біженцем і отримання статусу біженця, яка перебуває на розгляді в даному органі. Тому, відповідач вчиняє всі необхідні дії для легалізації свого становища в Україні, а відтак, те, що він не отримав відповіді від позивача, є достатньою підставою для його залишення на території України. Окрім цього, у ОСОБА_1 наявна дружина та двоє дітей, які є громадянами України та з якими він не хоче розлучатися. Поряд з цим, до затримання відповідача працівниками ГУ ДМС в Одеській області він здійснював дії по захисту України від агресії з боку Російської Федерації. Разом з цим, відповідач протягом 8 років не вчиняв жодних порушень законодавства України, що свідчить про його добропорядність, яка також проявилася у створенні сім`ї, отриманні законних доходів, намагання легалізувати своє перебування на території України та її захист з боку військової агресії Російської Федерації.

20.12.2022 ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Міністерства оборони України інформацію про те чи має громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус військовослужбовця або інший статус пов`язаний з перебуванням в Збройних силах України.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи відповідача та представників сторін, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.07.2022 під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів співробітниками ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса вул. Преображенська, 64 виявлено особу, який назвався громадянином Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прибув на територію України у 2014 році легально, по паспорту громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон. Мета приїзду приватні справи. Під час виявлення відповідача у нього був відсутній паспортний документ громадянина Республіки Узбекистан для виїзду за кордон.

09.07.2022 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП, стосовно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008423 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 09.07.2022ПН МОД № 008497 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн, який відповідач не сплатив, що підтверджуються заявою про відкриття виконавчого провадження, адресованою начальнику Тарутинського ВДВС у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

09.07.2022 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 473 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.08.2022.

Рішення від 09.07.2022 № 473 про примусове повернення відповідач не оскаржував, проте у встановлений термін до 07.08.2022 самостійно територію України не залишив.

11.08.2022 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 263 про забору в`їзду в Україну громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , терміном на три роки з 11.08.2022 по 11.08.2025, яке відповідачем у встановленому законом порядку не оскаржено.

04.11.2022 громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно виявлено співробітниками ГУ ДМС в Одеській області по вул. Преображенська у м. Одеса.

04.11.2022 за порушення ч. 1 ст. 203 КУпАП, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні стосовно громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 009119 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 04.11.2022 ПН МОД № 009208 його притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн.

04.11.2022 громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) було затримано, про що свідчить протокол від 04.11.2022 № МОД 000189 про адміністративне затримання.

04.11.2022 головним спеціалістом відділу міграційного контролю управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області Соборовим С. прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою з`ясування обставин правопорушення та забезпечення примусового видворення.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон).

Частиною 3 ст. 3 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону).

Згідно з ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 4 ст. 30 Закону).

З наведеного можна дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Стаття 31 Закону встановлює, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя, де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, є чинним.

Підставою прийняття даного рішення слугував факт проживання відповідача без відповідних документів, що дають право на проживання на території України.

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник зазначали про те, що ОСОБА_1 тривалий час проживає на території України, має сім`ю, дотримується законодавства України, має законне джерело доходів та проходив службу в Збройних Силах України до його затримання працівниками ГУ ДМС України. Однак, належних та допустимих доказів того, що у відповідача є дружина та двоє дітей суду не надано, як і доказів законності походження його доходів.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 522/14416/18 наголосив, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

20.01.2023 на ухвалу суду від 20.12.2022 з кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України надійшла відповідь, згідно якої громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 військову службу у Сухопутних військах Збройних Сил України не проходить (не проходив). Інформація щодо проходження зазначеним громадянином військової служби в інших видах Збройних Сил України та інших силових структурах України у кадровому центрі Сухопутних військ Збройних Сил України відсутня. Крім того, Командування Сухопутних військ Збройних Сил України не володіє інформацією про громадян, які надавали волонтерську допомогу або добровільно, без відповідного оформлення брали участь у проведенні чи забезпеченні проведення антитерористичної операції (операції Об`єднаних сил) та перебували безпосередньо в районі її проведення, у тому числі брали участь у відбитті збройної агресії Російської Федерації.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання відповідача на проходження ним служби в Збройних Силах України.

Разом з тим, судом встановлено, що 05.09.2022 громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до ГУ ДМС в Одеській області з заявою від 02.09.2022 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується штампом ГУ ДМС в Одеській області на його заяві та не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні. Вхідного номера заява не містить. Додатками до заяви вказано: заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 02.09.2022 з перекладом на українську мову на 5 арк.; копію договору оренди на 1 арк.; копію довідки № 52/796 на 1 арк.; копію картки № 52/796 обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного на 1 арк.; копію паспорта громадянки України ОСОБА_3 на 1 арк.; копію свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 .; копію свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 .; фотокартки 3,5х4,5 12 шт.

З наданої представником позивача копії листа ГУ ДМС в Одеській області від 04.11.2022 № 5100.5.1/19314-22, адресованого т.в.о. начальника відділу міграційного контролю управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС в Одеській області вбачається, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 на обліку управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області в категорії шукача захисту не перебуває. При цьому повідомлено, що 06.09.2022 на адресу ГУ ДМС в Одеській області в порядку звернення громадян надійшло клопотання за № Б-1478/6/5101-22 на яке було надіслано відповідь за № Б-1478/6/5101-22/5100.5.1/1973-22 із пропозицією щодо особистого звернення особи до територіального підрозділу ДМС у сфері міграційного захисту для роз`яснення особливостей чинного законодавства, призначено дату з`явлення: 06.09.2022; відповідь надіслана на адресу тимчасового перебування особи. Станом на 04.11.2022 особа зазначений підрозділ ГУ ДМС в Одеській області не відвідувала, для отримання роз`яснень або подачі заяви у сфері міжнародного захисту не зверталась.

Проте, доказів направлення зазначеного листа відповідачу матеріали справи не містять, як і копії клопотання позивача № Б-1478/6/5101-22 та відповіді відповідача № Б-1478/6/5101-22/5100.5.1/1973-22. При цьому суд акцентує, що згідно вказаного листа дата звернення відповідача та дата на яку йому призначено з`явитися до міграційної служби співпадають 06.09.2022. Будь-яких інших доказів розгляду зави відповідача від 02.09.2022 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (ч. 5 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Особа, яка отримала повідомлення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не використала право на його оскарження, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо немає інших законних підстав для перебування в Україні, встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (ч.16 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про передчасність даного позову, оскільки позивачем не надано суду доказів розгляду заяви відповідача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та прийняття рішення про відмову йому у задоволенні заяви, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.А. Павлик