Справа № 480/3511/21
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 р.Справа № 480/3511/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ломоновської Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2022, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 31.01.22 по справі № 480/3511/21

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу та доплат за бойове чергування; зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за бойове чергування з 25.06.2018 року; стягнути з 5-ого прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 4724,00 грн. понесених судових витрат.

17.01.2022 року від позивачки надійшла заява про відмову від позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у день виключення із списків особового складу та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" закрито.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та доплат за бойове чергування. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за бойове чергування з 25.06.2018 по грудень 2019 року включно. У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції повністю проігноровані довідки відділу кадрів НОМЕР_3 прикордонного загону ДПСУ від 06.06.2021 за №12/488, від 08.12.2021 за №12/1241, додаткові пояснення представника НОМЕР_3 прикордонного загону від 29.12.2021, які чітко пояснюють, що за час проходження служби у 2013-2021 роках додаткова відпустка позивачці не надавалась, у зв`язку з тим, що посади, на яких перебувала військовослужбовець в період з 19.11.2013 по 05.04.2021 рік не входять до переліку військових посад, які дають право на цю відпустку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року №702. Вказує, що у позивачки відсутнє право на грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за час проходження служби у 2014-2021 роках. Щодо винагороди за бойове чергування, стверджує, що в матеріалах справи немає жодних рапортів від начальників відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (де проходила військову службу ОСОБА_1 ), у яких би було зазначено, що позивачка несла бойові чергування у період з 25.06.2018 по грудень 2019 року, а тому право на отримання надбавки за бойове чергування у позивачки відсутнє. Зауважує, що ОСОБА_1 у своєму позові просить нарахувати та виплатити надбавку за бойове чергування з 25.06.2018 року, хоча жодного аргументування, чому вона має право на надбавку саме з 25.06.2018 у своєму позові не наводить, також до позову не надано жодних підтверджуючих документів про наявність права на отримання надбавки за бойове чергування в період з 25.06.2018 року і по день звільнення.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року без змін.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Позивачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просили суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга була розглянута 18.01.2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 03.04.1996 року по 05.04.2021 року проходила службу в НОМЕР_4 прикордонному загоні ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №143-ОС від 05.04.2021 року ОСОБА_1 (інспектора прикордонного контролю 2 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (Тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип А), яку звільнено наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону №105-ОС від 04.03.2021 року за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини (а.с. 9).

Позивачка вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність в частині не нарахування та невиплати грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно, а також надбавки за бойове чергування з 25.06.2018 року, звернулась до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивачки права на отримання грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а також надбавки за бойове чергування з 25.06.2018 по грудень 2019 року включно. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 року (далі по тексту - Закон №2011-XII).

Стаття 1 Закону №2011-XII передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом першим ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 року №504/96-ВР "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Кабінет Міністрів України 01 серпня 2012 року прийняв постанову № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» (далі по тексту - Постанова № 702).

Додаток 4 до вказаної постанови містить перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.

Зокрема, до таких посад віднесено посади: інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії, молодший інспектор прикордонної служби 1, 2 категорії. Для даної категорії військовослужбовців встановлено максимальну тривалість щорічної додаткової відпустки - 7 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджено, зокрема довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) від 08.12.2021 року №12/1241, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом у НОМЕР_4 прикордонному загоні з 03.04.1996 року по 05.04.2021 року, у тому числі на таких посадах:

- з 10.05.2012 року по 21.06.2013 року молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип А);

- з 21.06.2013 року по 19.11.2013 року - молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії дозиметрист 4 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип А);

- з 19.11.2013 року по 19.08.2016 року інспектор прикордонної служби 3 категорії оператор групи забезпечення функціонування інформаційно-телекомунікаційної системи «Гарт» відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип А);

- з 19.08.2016 року по 23.06.2018 року - інспектор прикордонної служби 2 категорії начальник групи забезпечення функціонування інформаційно-телекомунікаційної системи «Гарт» відділення управління службою відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІІ категорії (тип А);

- з 23.06.2018 року по 31.07.2020 року інспектор прикордонного контролю 1 категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » І категорії (тип А);

- з 31.07.2020 року по 05.04.2021 року - інспектор прикордонного контролю 2 категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » І категорії (тип А) (а.с. 65).

Доказів на спростування факту перебування позивачки на вказаних посадах у спірний період відповідачем не надано.

Таким чином, позивачка, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи посади, визначені постановою №702 під час проходження служби, мала право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

В ході судового розгляду даної справи встановлено та не спростовано відповідачем, що за період з 2013 року і по 2021 рік щорічна додаткова оплачувана відпустка за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я позивачці не надавалася та при звільненні їй не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що посади, на яких перебувала військовослужбовець в період з 19.11.2013 року по 05.04.2021 року не входять до переліку військових посад, які дають право на цю відпустку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до додатку №4 до постанови №702 інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії, молодший інспектор прикордонної служби 1, 2 категорії відносяться до Посад військовослужбовців, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби і які дають право на щорічну додаткову відпустку.

Відповідно до довідки НОМЕР_5 прикордонного загону від 08.12.2021 року ОСОБА_1 з 2012 року по 05.04.2021 року займала посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії, інспектора прикордонної служби 3 категорії, інспектора прикордонної служби 2 категорії, інспектора прикордонного контролю І категорії (а.с.65).

Відповідачем не надано доказів невиконання ОСОБА_1 обов`язків, передбачених вказаними посадами.

Таким чином, посилання апелянта на те, що посади, які позивачка займала у період 2013 по 2021 роки, не відносяться до Переліку №702, є необґрунтованими та безпідставними.

Інших доводів та обґрунтувань в зазначеній частині позовних вимог апеляційна скарга не містить.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачці компенсації за невикористану щорічну додаткову оплачувану відпустку за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 року по 2021 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Стосовно задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачці доплат за бойове чергування та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці надбавку за бойове чергування з 25.06.2018 по грудень 2019 року включно, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 гл. 3 розд. IV наказу МВС України від 25.06.2018 року №558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (далі по тексту Інструкція №558) військовослужбовцям, які входять за розрахунком до складу прикордонних нарядів, передбачених Інструкцією про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19 жовтня 2015 року № 1261, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1391/27836; екіпажів літаків, вертольотів, кораблів, катерів, що виконують завдання з охорони державного кордону територіального моря та виключної (морської) економічної зони України, за час бойового чергування (бойової служби) виплачується винагорода в розмірі до 20 відсотків посадового окладу, обчисленого в установленому порядку за 13 тарифним розрядом, установленим у додатку 1 до постанови № 704 на місяць.

Пунктом 1 гл.5 розд.ІІ Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 19.10.2015 року №1261, визначено, що для охорони державного кордону призначаються такі види прикордонних нарядів, зокрема: черговий підрозділу охорони кордону; помічник чергового підрозділу охорони кордону.

Згідно з п.1 гл. 3 розд. IV Інструкції №558 винагорода за бойове чергування (бойову службу) виплачується за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказів відповідного начальника (командира) органу Держприкордонслужби. Підставою для видання наказу є рапорти відповідних начальників (командирів) підрозділів, у яких зазначаються посада, прізвище та ініціали військовослужбовців, які залучалися до несення бойового чергування (бойової служби), кількість чергувань (вилітів) та загальний відсоток для встановлення розміру винагороди.

З вищевикладеного вбачається, що для виплати вказаної винагороди недостатнім є перебування на посаді в органі охорони державного кордону, як доказ несення бойової служби з безпосередньої охорони державного кордону у складі прикордонного наряду, без встановлення самого факту несення бойової служби (бойового чергування).

Так, згідно витягу з розрахунково-платіжної відомості з березня 2018 року по березень 2021 року ОСОБА_1 нараховувалась і виплачувалась надбавка за бойове чергування за період з січня 2020 року по березень 2021 року (а.с. 10-22, 43-45).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази залучення ОСОБА_1 до несення бойового чергування в складі прикордонних нарядів під час проходження військової служби за спірний період (з 25.06.2018 року по грудень 2019 року включно), зокрема, рапортів начальників відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де проходила військову службу позивачка, у яких би було зазначено, що позивачка несла бойові чергування, кількість чергувань та загальний відсоток для встановлення розміру винагороди.

Колегія суддів зауважує, що наявна в матеріалах справи відомість по ОСОБА_1 по КПК за 2019 рік, з якої встановлено, що позивачка протягом 2019 року була черговим підрозділу охорони державного кордону та помічником чергового підрозділу охорони державного кордону, не свідчить про несення саме бойового чергування в складі прикордонних нарядів під час проходження військової служби.

Стосовно посилання позивачки на те, що у розрахунково-платіжній відомості за спірний період міститься такий вид нарахування, як «прод.», що здійснюється як компенсація витрат на харчування виключно за час несення бойового чергування, то колегія суддів зазначає, що вказані виплати не є беззаперечним доказом несення позивачкою бойового чергування, з урахуванням, зокрема, наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.07.2011 року №530 «Про затвердження Положення про продовольче забезпечення в Державній прикордонній службі України на мирний час», яким передбачено інші випадки нарахування компенсації витрат на харчування.

Таким чином, доводи позивачки про наявність з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати доплат за бойове чергування за спірний період не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на те, що ОСОБА_1 в окремі періоди виплачувалася надбавка за бойове чергування, що підтверджується наведеним вище, і матеріали справи не містять доказів залучення позивачки до несення бойового чергування в складі прикордонних нарядів під час проходження військової служби за спірний період, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачці доплат за бойове чергування та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці надбавку за бойове чергування з 25.06.2018 по грудень 2019 року включно, з прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 по справі № 480/3511/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплат за бойове чергування та зобов`язання НОМЕР_5 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за бойове чергування з 25.06.2018 по грудень 2019 року включно.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаної частини позовних вимог.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року по справі № 480/3511/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 23.01.2023 року