Справа № 300/4755/22
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" січня 2023 р. справа № 300/4755/22
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі -відповідач 1), Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) (далі відповідач-2), в якому просить суд:
- визнати неправомірними дії Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями щодо прийняття рішення, оформленого протоколом № 71 від 11.08.2022 засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями в частині непогодження забезпечення житлом полковника запасу ОСОБА_1 ;
- визнати неправомірною бездіяльність Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) щодо ненаправлення документів до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради для закріплення однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею 43,3 м. кв. за ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину (району) направити документи до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради для закріплення однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею 43,3 м. кв. за ОСОБА_1 .
Адміністративний позов обгрунтований тим, що позивач з 1983 р. по 2014 р. проходив військову службу, є інвалідом війни 3 групи та з 20.05.2008 перебував на квартирному обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.03.2013 був зарахований до першочергового списку на отримання житла, 18.11.2015 - до позачергового. 01.08.2022 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 йому погоджено надання однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею - 43,3 м. кв. за першочерговою чергою зі зняттям з квартирного обліку.
Список надання житлової площі для постійного проживання, який, на думку позивача, є підставою для оформлення та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру з метою вселення в надане житлове приміщення, 02.08.2022 погодили та підписали начальник Івано-Франківського гарнізону, начальник Івано- Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району) та голова об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте 15.08.2022 позивача повідомлено, що Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями не погоджено надання йому вищевказаного житла для постійного проживання по причині отримання ОСОБА_1 в 1992 році однокімнатної квартири в АДРЕСА_3 .
Позивач не погоджується з винесеним рішенням та вважає його неправомірним, оскільки згадана 1 кімнатна квартира, житловою площею 17,2,м. кв., надавалася на склад сім`ї з трьох осіб. Рівень забезпечення житловою площею при її отриманні склав 5.7 м.кв. на особу, що значно менше рівня середнього забезпечення житлом в Івано-Франківській області, який становив 8 м.кв. на особу. Цей факт був врахований житловою комісією при зарахуванні ОСОБА_1 на квартирний облік. Наголошує, що громадяни мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі. Вважає дії та бездіяльність відповідачів неправомірними та просить позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 28.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.262 КАС України, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачам для подання заперечення.
09.01.2023 відповідач - 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що 11.08.2022 Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, реалізуючи свої функції, розглянула документи щодо надання полковнику запасу ОСОБА_1 на склад сім`ї з однієї особи однокімнатної квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею - 43,3 м. кв. та прийняла рішення про відмову в погодженні надання житла. Житловій комісії у додатку до протокола було зроблено зауваження щодо перевірки правомірності розподілу житла та перебування позивача на квартирному обліку. 15.08.2022 начальник Івано-Франківської КЕЧ (району) повідомив ОСОБА_1 , що у зв`язку з непогодженням Комісією з контролю надання йому житла для постійного проживання, документи на видачу ордеру до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради направлятися не будуть. Відповідач 1 зауважив, що рішення Комісії з контролю є обов`язковими для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами. Представник відповідача 1 вважає, що Комісія з контролю, приймаючи відповідне рішення щодо непогодження розподілу житла для постійного проживання ОСОБА_1 , діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог Інструкції. Наполягає, що на виконання вимог абз. 4 п. 5 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, житлова комісія повинна скасувати рішення про надання ОСОБА_1 житла для постійного проживання. На думку відповідача 1, позивач, реалізувавши своє право на отримання квартири та безоплатну приватизацію житла, є таким, що використав право, передбачене приписами статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідач - 2 також подав до суду відзив 09.01.2023, в якому зазначено, що рішенням Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України не погоджено надання житла позивачеві по причині того, що військовослужбовець раніше, під час служби в Коломийському гарнізоні, отримав однокімнатну квартиру житловою площею 17,2 кв.м., яку приватизував в 1997 році та у подальшому продав (договір купівлі - продажу від 16.12.1999). Наголосив, що згідно із вимогами ст.12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби. Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 , з 1983 по 2014 проходив військову службу, що підтверджується витягом з його послужного списку за обліковою справою (реєстраційний номер НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Має військове звання полковник запасу.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 є інвалідом ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для інвалідів війни.
Згідно із витягом з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.05.2008 № 65 позивача зараховано на квартирний облік в загальну чергу з 20.05.2008 на підставі п.4, п.13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР та п. 4 ст. 34 ЖКУ зі складом сім`ї 1 особа.
20.03.2013, за відомостями з витягу з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.03.2013 № 2 полковника ОСОБА_1 зараховано на першочергову чергу, на підставі п.7 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», витягу з наказу командувача ІНФОРМАЦІЯ_5 від 02.01.2013 № 1.
Як вбачається з витягу з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 від 18.11.2015 № 7, полковника у відставці ОСОБА_1 зараховано на позачергову чергу, як звільненого за станом здоров`я у відставку, та на позачергову чергу з обмеженим терміном забезпечення житлом , як інваліда війни ІІІ групи з 18.11.2015. Підстава: п. 2.17 наказу МОУ від 30.11.2011 № 737 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стаття 13, п.18 п.5 ст. 34, ст. 39 ЖК України.
Відповідно до протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.08.2022 № 7 винесено рішення щодо погодження позивачу розподілу однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею - 43,3 м. кв.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 01.08.2022 року №7» від 01.08.2022 № 358 погоджено розподіл ОСОБА_1 , як такому, що перебуває на обліку згідно списків загальної черги з Івано-Франківського гарнізону з 20.05.2008, на першочерговій з 20.03.2013, на позачерговій черзі з 18.11.2015, складом сім`ї 1 особа, однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 кв. м., загальною площею - 43,3 кв. м. Квартира надавалася за першочерговою чергою зі зняттям з квартирного обліку. Підставою винесення наказу слугували: постанова КМУ від 03.08.2006 № 1081, наказ МО України від 31.07.2018 № 380, протокол житлової комісії Івано-Франківського гарнізону від 15.07. 2022 № 4, витяг наказу начальника Івано-Франківського гарнізону «Про розподіл житлової площі між військовими частинами гарнізону» від 18.07.2022 № 15.
Список надання житлової площі для постійного проживання позивачу 02.08.2022 належним чином погоджений та підписаний начальником Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району), начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 , головою об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 та затверджений начальником Івано-Франківського гарнізону. У вказаному списку зазначено відомості про стан забезпечення військовослужбовця житлом за попередніми місцями служби: Фонд МОУ, АДРЕСА_5 , 1-кімнатна, жила площа 17,2 кв.м., загальна площа 39,2 кв.м. Квартира надавалась у 1992 році на склад сім`ї - 3 особи: військовослужбовець, дружина, син 1989 р.н., яку приватизовано по 1/3 на кожного члена сім`ї. Місце фактичного проживання піднайом, зареєстрований на території Івано-Франківського ОВК. У Списку вказано, що квартира в с.Угорники надається по першочерговій черзі, як інваліду війни 3 групи, який має онкохвору дружину.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.08.2022 відповідачем-1 здійснено перевірку дотримання вимог законодавства при розподілі житла у Івано-Франківському гарнізоні. За поданням відповідача-2 Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями розглянуто пропозиції щодо розподілу квартир, у т.ч. позивачеві. За результатами перевірки складено протокол № 71.
Згідно зі Списком розподілу житлової площі для постійного проживання військовослужбовцям Івано-Франківського гарнізону, який є додатком до Протоколу засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 11.08.2022 № 71 запис № 5 щодо розподілення житла полковнику запасу ОСОБА_1 в колонці «пропозиції членів комісії» зазначено:
Члени Комісії «за» _______, «проти» ________, «утримався»__________
Голова Комісії «за» _______, «проти» ________, «утримався»__________
Рішення: Не погоджено.

Зауваження: житловій комісії переглянути правомірність розподілу житла та перебування на квартирному обліку.»

Суд не вбачає із зазначеного протоколу результати голосування кожного члена комісії. Не зрозуміло, яка кількість членів комісії проголосувала «за», «проти», чи є ті, хто утримався.

15.08.2022 начальник Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району) повідомив позивача про те, що відповідачем - 1 не погоджено надання йому житла для постійного проживання, внаслідок чого документи на видачу ордеру до Виконавчого комітету Івано - Франківської міської ради спрямовані не були, по причині отримання ОСОБА_1 в 1992 році однокімнатної квартири в м. Коломия.

Не погоджуючись із такими діями та бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1,ч.2 статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 головним обов`язком держави, згідно зі статтею 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Крім того, відповідно до абзацу другого підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019, утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, частини першої статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні ефективного механізму такого захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 06.04.2022 гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, тобто квартирний облік, ведеться відповідно до приписів Житлового кодексу України (далі - ЖК), Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Української республіканської ради профспілок від 11.12.1984 № 470 ( далі Правила) та інших нормативно-правових актів.

За приписами ст. 34 ЖК, які також корелюються із нормами, встановленими п.13 Правил, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема:

- забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;

- які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

- які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності.

Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам (ст. 50 ЖК).

Відповідно до ст. 31 ЖК громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Згідно зі ст. 47 ЖК норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Частиною 2 ст. 48 ЖК при передачі громадянам житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі.

Згідно зі статтею 43 ЖК громадяни, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).Законодавством України окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Згідно із п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами абзацу 4 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року (п.18 ст. 13 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Пунктом 2 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 (далі- Інструкція № 380), визначено, що житлові приміщення, які надаються військовослужбовцям для постійного проживання, мають відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям та членам їх сімей не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею, але не більше 13,65 квадратних метрів житлової площі на одну особу за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

У разі якщо військовослужбовець чи члени його сім`ї використали право на безоплатну приватизацію житла не в повному обсязі, при наданні житла враховується житлова площа у квартирі (будинку), яка знаходиться у приватній власності військовослужбовця або членів його сім`ї.

Постановою виконавчого комітету Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок №2 від 07.01.1985 року встановлений середній розмір забезпеченості жилою площею на кожного члена сімї у всіх містах та населених пунктах області в розмірі 8 кв.м.

Як встановлено судом, у 1992 році ОСОБА_1 став співвласником однокімнатної квартири житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 39,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 в рівних долях з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (позивач, його дружина, син 1989 року народження). Відповідно розмір забезпеченості житловою площею у вказаній квартирі на одного проживаючого був менший за 8 кв.м. та складав 5,73 кв.м.

ОСОБА_1 , як співвласник цієї нерухомості, скористався правом на безоплатну приватизацію 1/3 вказаного житла. Тобто, виходячи з розрахунку розміру квартири, позивач реалізував своє право на приватизацію на 5,7 кв.м. житлової площі та на 13,06 кв.м. загальної.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (Філія Івано-Франківське обласне управління) видало позивачу довідку від 09.07.2019 № 108.067-08/315, з якої вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів за адресою: АДРЕСА_5 . Майновий сертифікат отримав. Житловий чек використав частково - залишок 1,97 грн.

Крім того, відповідно до довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» (Філія Івано-Франківське обласне управління) від 09.07.2019 № 108.067-08/314 вищенаведена інформація наведена щодо всіх членів сім`ї позивача. Житловий чек використали частково залишок 1,97 грн кожному.

З огляду на вищевикладене та ураховуючи приписи абзацу 3 п. 2 Інструкції № 380, позивач та члени його сім`ї використали право на безоплатну приватизацію житла не в повному обсязі. Разом з тим чинним законодавством, у разі неповної реалізації права на приватизацію, передбачена можливість надання військовослужбовцям житла за умови врахування житлової площі у квартирі, яка знаходиться у приватній власності військовослужбовця або членів його сім`ї.

За приписами ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (далі Закон № 2482-XII) приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Згідно зі ст. 4 Закону № 2482-XII приватизація житла в Україні здійснюється з використанням житлових чеків, що видаються кожному громадянину.

При цьому, якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (ч.2 ст. 5 Закону № 2482-XII).

Виходячи з вищевикладеного, для приватизації житла належало отримати житлових чеків з розрахунку 21 кв. м. на кожного члена сім`ї та додатково 10 кв. м. на сім`ю, що в сумі складає 73 кв. м. Оскільки сім`єю позивача було приватизовано квартиру загальною площею 39,2 кв.м. (по 1/3 кожний), то різниця 33,8 кв. м. повинна була бути надана сім`ї у якості житлових чеків, що підтверджується вищевказаними довідками ПАТ «Державний ощадний банк України», які містяться серед матеріалів справи.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.06.2010 № 15-рп/2010 у справі N 1-38/2010 встановлено, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Враховуючи вищенаведене, право на приватизацію житла використано позивачем не в повному обсязі, виходячи з невикористаних житлових чеків на площу, що становить різницю між санітарною нормою в 21 кв. м. та 1/3 приватизованого раніше житла в м. Коломия. Тобто ОСОБА_1 має право безоплатно приватизувати житлове приміщення за винятком приватизованої частки житла.

У 2022 році позивачу погоджено на склад сім`ї 1 особа розподіл однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею - 43,3 м. кв., як інваліду війни 3 групи. За твердженням позивача, житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 , при зарахуванні його на квартирний облік, було враховано рівень забезпечення житловою площею при отриманні квартири в м. Коломия на склад сім`ї з 3 осіб, який склав 5.7 м.кв. на особу, що значно менше рівня середнього забезпечення житлом в Івано -Франківській області, який становив 8 м.кв. на особу.

Аналізуючи вміст облікової справи за реєстраційним номером НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо полковника запасу ОСОБА_1 , наявної серед матеріалів справи, суд погоджується, що факт приватизації та відчуження розподіленої позивачу та членам його сім`ї квартири житловою площею 17,2 кв.м., загальною площею 39,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 не приховувався позивачем при постановці на квартирний облік та у сукупності з іншими факторами був врахований житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 при прийнятті рішення щодо розподілу житла інваліду війни 3 групи.

Крім того, виходячи з відомостей, відображених у Списку надання житлової площі для постійного проживання у ІНФОРМАЦІЯ_7 , затвердженого 02.08.2022 року та підписаного начальником Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, полковником ОСОБА_4 , факт отримання та приватизації житла був достеменно відомий відповідачу-2.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для визнання неправомірною бездіяльності Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) щодо ненаправлення документів до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради для закріплення однокімнатної постійної квартири у с. Угорники за ОСОБА_1 з огляду на таке.

За приписами пунктів 4 7 розділу VII Інструкція № 380 на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:

погодження надання постійного житла;

відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.

У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Суд не погоджується із позивачем щодо того, що Список надання житлової площі для постійного проживання, який 02.08.2022 погодив та підписав, зокрема, начальник Івано-Франківської квартирно - експлуатаційної частини (району), є підставою для оформлення та подання відповідачем 2 до виконавчих органів міської ради документів для видачі йому ордеру, оскільки такий Список, відповідно до норм Інструкції № 380, разом з іншими документами попередньо має направлятися до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд відповідачу - 1, що і було зроблено Івано-Франківською КЕЧ (району) та не заперечується сторонами у справі.

Саме список надання постійного житла у Збройних Силах України, який готує ГКЕУ за результатами погоджувального рішення відповідача 1, затверджений заступником Міністра оборони України, є підставою для вжиття відповідачем-2 дій протягом десяти робочих днів щодо подання до виконавчих органів міської ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу.

Таким чином, у задоволенні позовної вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) щодо ненаправлення документів до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради для закріплення однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею 43,3 м. кв. за ОСОБА_1 слід відмовити.

Що стосується позовних вимог стосовно визнання неправомірними дій відповідача -1 щодо прийняття рішення, оформленого протоколом № 71 від 11.08.2022 засідання Комісії в частині непогодження забезпечення житлом полковника запасу ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача - 2 направити документи до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради для закріплення однокімнатної постійної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 20,9 м. кв., загальною площею 43,3 м. кв. за позивачем, суд зазначає про таке.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, суд бере до уваги правовий висновок ЄСПЛ, сформований у рішенні у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56), де Європейський Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону»; у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 (провадження № 11-555заі18), із посиланням на положення ст. ст. 1, 8, 92 Конституції України, а також на ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Окрім того, суд наголошує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

На підставі вищевказаних обставин та відображеного правового регулювання, суд зазначає, що відповідач - 1 не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача, як військовослужбовця, інваліда війни 3 групи, який був забезпечений житловою площею нижче за встановлений рівень та реалізував прерогативу на приватизацію житла не в повному обсязі, на поліпшення житлових умов, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права.

До того ж, рішення, прийняте Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, згідно зі складеним протоколом № 71 від 11.08.2022, свідчить про порушення процедури голосування кожного члена комісії. Окрім цього, з аналізу оспорюваного протоколу та додатку до нього суд не вбачає, що відповідач 1 скористався правом, визначеним нормами п.5 р. VII Інструкції № 380, щодо запрошення для розгляду Списку надання постійного житла голови об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ураховуючи зазначене, суд доходить висновку про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями щодо прийняття рішення, оформленого протоколом № 71 від 11.08.2022, в частині непогодження забезпечення житлом полковника запасу ОСОБА_1 .

При цьому, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути питання щодо розподілу житла ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

За оцінкою Суду, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) (з огляду на рішення "Айдин (Aydin) проти Туреччини" від 22 вересня 1997 року) визначено, що засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 (абз.10 п.9) вказав, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що зобов`язання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей повторно розглянути питання щодо надання постійного житла полковнику запасу ОСОБА_1 сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок війни і має права на пільги, встановлені законодавством України для відповідної категорії громадян, а отже, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору за подання позову з таким характером спору.

Оскільки позивач не поніс судових витрат зі сплати судового збору та за відсутності доказів понесення сторонами інших судових витрат, керуючись частиною 1 статті 139 КАС України, відсутні підстави для розподілу судових витрат у справі.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями щодо прийняття рішення, оформленого протоколом № 71 від 11.08.2022 засідання Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в частині непогодження забезпечення житлом полковника запасу ОСОБА_1 .

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (, вул. Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ 168, 03168) повторно розглянути питання щодо надання постійного житла полковнику запасу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

відповідач-1: Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (, вул. Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ 168, 03168);

відповідач-2: Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) (, вул. Національної гвардії, 14-Г, м. Івано-Франківськ, 76014).

Суддя Гомельчук С.В.