Справа № 360/200/22
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

23 січня 2023 року Справа № 360/200/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» (далі - позивач, ТДВ «Лисичанський желатиновий завод») з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 23.12.2021 № 222920 про притягнення ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» до адміністративно-господарської відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.11.2021 відносно ОСОБА_1 , який є працівником (водій) ТДВ «Лисичанський желатиновий завод», працівниками Укртрансбезпеки був складений акт №302802 про порушення вимог пункту 3.3 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 «Про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті»: відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу. 23.12.2021 уповноваженими особами відповідача була прийнята постанова №222920 про начебто встановлення відповідачем таких обставин: перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону (в постанові не зазначено якого саме закону), а саме: протоколу перевірки та адаптації тахографа, із застосуванням до позивача адміністративно-господарського штрафу на суму 17000,00 грн в порядку, передбаченому абзацом 3 частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивачу про обставини складання постанови стало відомо лише 30.12.2021 після отримання листа від відповідача із текстом спірної постанови.

Позивач вказує, що уповноважені посадові особи відповідача в незаконний спосіб склали акт №302802, на підставі якого відповідач прийняв рішення щодо винесення спірної постанови № 222920, та як наслідок незаконно застосував господарські санкції до позивача у вигляді штрафу.

Так, відповідач позбавив водія можливості в належний спосіб надати в день складання акту № 302802 пояснення з приводу роботи/не роботи приладу обліку робочого часу водія тахографа, не були роз`яснені в належний спосіб права ОСОБА_1 , останній був позбавлений права скористатись правовою допомогою та надати належні пояснення з приводу складання акту про виявлене порушення вимог Закону України «Про дорожній рух». Факт відмови водія від надання пояснень в належний спосіб не зафіксований. Свідків відмови від надання пояснень та свідків відсутності у водія документів на момент проведення перевірки, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», немає.

По суті порушення позивач зазначає, що обов`язок ведення реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв тахокарт, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, та відповідальність за недотримання вказаних вимог, покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення.

На думку позивача, обставини у справи, які визначені відповідачем як належні, не відповідають дійсності, у зв`язку із чим постанова № 222920 від 23.12.2021 є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 14 січня 2022 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 14 лютого 2022 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 11 травня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку строщеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 24 червня 2022 року, ухвалою від 28 жовтня 2022 року запропоновано Державній службі України з безпеки на транспорті надати відзив на позовну заяву разом зі всіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, витребувано додаткові докази.

Ухвалою від 29 грудня 2022 року витребувано докази по справі.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено наступне.

Відповідно до акту №302802 від 10.11.2021 виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевезення вантажів за відсутності на момент перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, що передбачений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 14.06.2010.

Водію роз`яснено суть порушення, від підпису та пояснень відмовився, акт не підписав.

Відповідач зазначив, що повідомлення про розгляд справи (лист від 02.02.2021 за №102297/4.3/24-21) було відправлено завчасно.

Щодо питання відповідальності за дії водія відповідач вказує, що відповідно до положень статей 18, 34, 48, 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність несе автомобільний перевізник та на останнього покладений обов`язок з забезпечення, а на водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів.

Водій під час перевірки транспортного засобу не скористався своїм правом надання пояснень, заперечень, доводів, тощо. Акт не підписав, пояснення не надав.

Щодо суті порушення відповідач зазначив, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, що передбачено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за №946/18241. За відсутності документів, зокрема, в даному випадку протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі якого виконуються вантажні перевезення, до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 11.02.2020 по справі №820/4624/17. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а тому відповідачем правомірно було складено спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

На підставі викладеного, у задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Дослідивши матеріали електронної справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Товариство з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» (зареєстроване місцезнаходження юридичної особи: 93109, Луганська область, м.Лисичанськ), , одним з видів економічної діяльності, серед іншого, є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

10 листопада 2021 року Слобожанським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було складено акт №302802 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, згідно з яким у водія транспортного засобу, що належить ТДВ «Лисичанський желатиновий завод», відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, передбачений пунктом 3.3 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385. Таким чином, порушено абз. 3 ч.1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

23 грудня 2021 року Східним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №222920 до ТДВ «Лисичанський желатиновий завод» в розмірі 17000 грн.

Не погодившись із прийнятою постановою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III (далі - Закон №2344-III) визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до статті 3 Закону №2344-III цей закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про транспорт» нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) (далі - Положення № 103).

Підпунктами 2, 54, 58, 62 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пп. 2-4 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю, в тому числі шляхом проведення рейдових перевірок.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 встановлено вичерпний перелік підстав під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені пунктами 20-30 цього Порядку.

За приписами статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень статті 48 Закону №2344-III дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції № 385, транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385 тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Окрім цього, згідно п. 2.6 Інструкції № 385 тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (п. 2.7. Інструкції №385). В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Таким чином, суд вказує, що нормами чинного законодавства передбачено виключний випадок, коли водій веде індивідуальну контрольну книгу водія - в разі якщо транспортний засіб не обладнано тахографом.

Враховуючи, що транспортний засіб позивача обладнаний тахографом, що не заперечується сторонами, позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

З врахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, до осіб, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, позивачем допущене порушення, відповідальність за яке передбачена абзацем 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Посилання позивача на наказ Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 в обґрунтування своїх доводів щодо відсутності відповідальності за відсутність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, оскільки відповідно до приписів вказаного наказу відповідальність за недотримання вказаних вимог, покладений на водіїв, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 4 пункту 5 Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 №340 Державна служба України з безпеки на транспорті забезпечує здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення.

Тобто, підпунктом 4 пункту 5 вказаного наказу передбачено обов`язок Державної служби України з безпеки на транспорті щодо здійснення перевірки на предмет саме наявності встановлених тахографів на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення.

Разом з тим, у цій справі предметом перевірки була не наявність встановленого тахографу, а наявність у водія певних документів за наявності вже встановленого на транспортному засобі тахографу, тому доводи доводи позивача на увагу не заслуговують.

Щодо доводів позивача про порушення порядку проведення перевірки, суд зазначає таке.

Як вже було вказано, процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, визначена Порядком №1567.

Відповідно до пункту 20 Порядку №1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Відповідно до пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис (пункт 22 Порядку №1567).

Зі змістом акту №302802 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 10.11.2021 водію ОСОБА_1 роз`яснено суть порушення, від підпису та надання пояснень відмовився, про що у акті зроблено запис.

Таким чином, факт відмови водія від підписання акта перевірки та надання пояснень в акті №302802 від 10.11.2021 зафіксований, про що свідчить запис в акті, здійснений посадовою особою, яка здійснювала перевірку.

Суд звертає увагу, що положеннями Порядку №1567 не вимагається як під час проведення рейдової перевірки так і під час складання акту залучення свідків. Вказаним порядком Порядком визначена форма акту (додаток 3) , який має бути складений уповноваженою особою за результатами перевірки.

Дослідивши зміст акту №302802 від 10.11.2021 суд дійшов висновку, що зміст акту відповідає вимогам Порядку №1561 та формі, затверженій цим Порядком.

Відтак, порушень щодо складення акту №302802 від 10.11.2021 суд не вбачає.

Щодо тверджень позивача в частині обмеження водія в належний спосіб надати в день складання акту № 302802 пояснення з приводу роботи/не роботи приладу обліку робочого часу водія тахографа, не роз`ясненння в належний спосіб права ОСОБА_1 , позбавлення права скористатись правовою допомогою та надати належні пояснення з приводу складання акту про виявлене порушення вимог Закону України «Про дорожній рух» суд зауважує, що Порядком №1567 визначена процедура розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт під час якої суб`єкт господарювання відносно якого вирішується питання про притягнення до відповідальності та застосування адміністративно-господарської санкції має право бути присутнім під час такого розгляду, надавати пояснення та докази, висловлювати свої заперечення щодо відсутності підстав для притягнення до відповідальності, про які вказується у позовній заяві, тощо.

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до пункту 27 Порядку №167 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Позивач у позові не вказує про необізнаність про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт або недотримання відповідачем порядку розгляду справи, також матеріали справи свідчать, що жодних запереченнь щодо складеного акту до органу державного контролю позивачем не надавалося.

Відтак, доводи позивача щодо порушення процедури проведення та оформлення перевірки, судом відхиляються як необгрунтовані.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж та підстав заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність свого рішення, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з додатковою відповідальністю «Лисичанський желатиновий завод» (місцезнаходження: 93109, Луганська область, м. Лисичанськ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження: 03135, м. Київ, Шевченківський район, просп. Перемоги, буд. 14) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 23.12.2021 № 222920 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Захарова