Справа № 554/4108/22
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 р.Справа № 554/4108/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 26.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, по справі № 554/4108/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати Рішення № 3 від 16.05.2022 року про його примусове повернення до країни походження або третьої країни, прийняте головним спеціалістом Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області Деркач А.С.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що останні 15 років проживає в Україні, тут народилися його бабуся та мати, має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , не судимий. В 2014 році брав активну участь у Революції Гідності, надавав допомогу жертвам розстрілів на Майдані. Із початком російської агресії з 2014 року допомагав в евакуації громадян із зони АТО, був долучений до надання громадянам України з окупованих територій гуманітарної допомоги. Зазначені події спонукали його до набуття громадянства України, проте вчасно не зміг позбутися громадянства рф, оскільки не міг фізично прибути до країни-агресора, де мав «виписатись» у місті Нижньовартовськ, Ханти-Мансійського автономного округу-Югра, оскільки йому загрожувало кримінальне переслідування як учасника Революції Гідності. До того ж він перебував у лавах «Правого Сектору», який у рф визнано екстремістською організацією. Вважає, що прибуття до рф загрожує йому позбавленням волі, тортурам, приниженню гідності. Тому 29.12.2021 року ДМС анулювала йому посвідчення громадянина України. У лютому 2022 року він мав подати документи на отримання громадянства України на постійній основі у спрощеному порядку, проте після повномасштабного вторгнення рф на територію України Кабінет Міністрів України заборонив ДМС видавати та отримувати будь-які документи від громадян рф та Білорусі. Відтак саме з об`єктивних причин не зміг отримати необхідні документи, перетнути кордон не мав фізичної можливості, проте не припинив своєї волонтерської діяльності на користь ЗСУ. 16.05.2022 року він був затриманий на блок-посту у місті Решетилівка, Полтавської області під час перевезення гуманітарного вантажу особистим автомобілем. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення було порушено його право на захист, оскільки не роз`яснено вимог законодавства та не надано захисника.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 26.10.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано протиправним та скасовано рішення УДМС України в Полтавській області від 16.05.2022 року № 3 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте головним спеціалістом Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області Деркач А.С.

Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та відповідач надіслали до суду апеляційної інстанції клопотання щодо розгляду справи без їх участі.

На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням № 3 від 16.05.2022 року, прийнятим головним спеціалістом Решетилівського сектору Управління державної міграційної служби України в Полтавській області Деркач А.С. вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 09.06.2022 року (а.с.30-31).

В обґрунтування цього рішення зазначено, що ОСОБА_1 порушив терміни перебування в Україні, не виїхав за межі України в установлений законом строк, проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду, його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та відсутні обставини, які б забороняли повернути його з України

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та не доведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституціє юта законами України.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до пп. 9 п. 4 Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань: приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 2 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням № 3 від 16.05.2022 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 та зобов`язати його покинути територію України у термін до 09.06.2022 року

У свою чергу, позивач наполягає на тому, що не може залишити територію України, оскільки маючи політичні та особисті погляди, що відрізняються від поглядів країни-агресора, відкрито виступає проти війни, засуджує дії Російської Федерації, внаслідок чого його повернення в країну походження призведе до політичного переслідування, кримінальної відповідальності, фізичної розправи.

Колегія суддів зазначає, що особа в будь-якому разі не підлягає примусовому поверненню, якщо підпадає під дію статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

22.05.2022 року прийнято ЗУ «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії Російської Федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну, який набрав чинності 12.06.2022 року.

Згідно з п.п. 1, 2 ст. 2 цього Закону Російську Федерацію офіційно визнано державою-терористом, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах. Політичний режим Російської Федерації визнано нацистським за своєю суттю і практикою, який ідеологічно наслідує націонал-соціалістичний (нацистський) тоталітарний режим.

Отже, як правильно встановив суд першої інстанції, навіть в силу цього закону примусове повернення цивільних громадян з України до РФ наразі становить загрозу їх життю та здоров`ю, безпеці та свободі.

Враховуючи політичні антиросійські переконання позивача ОСОБА_1 , його відверте прагнення стати громадянином України, участь в Революції Гідності та допомогу ЗСУ на позивача мають розповсюджуватись положення ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка забороняє примусове повернення осіб, оскільки за наведеної позиції позивача, у РФ безсумнівно загрожує йому безпідставне переслідування за політичні переконання, жорстоке поводження, ув`язнення, приниження честі та людської гідності.

На переконання суду відповідач ухвалюючи оскаржуване рішення мав врахувати наявність публічної позиції позивача з засудження дій РФ по відношенню до України та утриматись від ухвалення рішення про його примусове повернення.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не підлягає поверненню до країни походження, яка офіційно визнана державою терористом і де його життю, здоров`ю та свободі загрожує небезпека, тому оспорюванее рішення щодо позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 26.10.2022 по справі № 554/4108/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова