Справа № 200/2/21-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 січня 2023 року

м. Київ

справа № 200/2/21-а

адміністративне провадження № К/990/1828/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі №200/2/21-а за позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючої обов`язки начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Ганни Володимирівни, Головного управління Держпраці у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, про визнання дій незаконними та скасування наказу від 10 грудня 2020 року №448-к, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до тимчасово виконуючої обов`язки начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Ганни Володимирівни, Головного управління Держпраці у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, в якому просив:

визнати незаконними дії тимчасово виконуючої обов`язки начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Ганни Володимирівни по відстороненню від виконання посадових обов`язків;

скасувати наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 10 грудня 2020 року №448-к;

стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області від 10 грудня 2020 року №448-к.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь позивача відшкодування моральної шкоди 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року по справі №200/2/21-а - змінено.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року по справі №200/2/21-а - виключено.

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду 22 вересня 2021 року по справі №200/2/21-а - залишено без змін.

16 січня 2023 року Головне управління Держпраці у Донецькій області через підсистему «Електронний суд» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Так, у тексті касаційної скарги скаржник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у справі №200/2/21-а є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 та від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, а також у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №320/4182/20, в частині дискреційних повноважень.

Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Варто зазначити, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Всупереч вищенаведеному, скаржником чітко не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, не обґрунтовано, у чому саме полягало неправильне застосування цих норм матеріального права, не наведено висновки судів, які суперечать позиції Верховного Суду, а також не обґрунтовано подібність правовідносин у справах (у яких викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

З огляду на викладене, скаржником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі №200/2/21-а за позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючої обов`язки начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Ганни Володимирівни, Головного управління Держпраці у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, про визнання дій незаконними та скасування наказу від 10 грудня 2020 року №448-к, стягнення моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур