Справа № 640/15570/22
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого- судці: Черпіцької Л.Т., суддів: Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Висоцького А.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "27" жовтня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київській області (далі - ТУ ССО) щодо неприйняття наказу про виплату щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), починаючи з 24 лютого 2022 року по 19 вересня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн, встановленої Постановою № 168 за вказаний період;

- зобов`язати ТУ ССО нарахувати і виплатити щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн, встановлену Постановою № 168.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2022 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю її вимогам, встановленим ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано позивачу надати суду документ про сплату судового збору за звернення до суду з адміністративним позовом у розмірі 992,40 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2022 року адміністративний позов повернуто у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ухвали суду про залишення позову без руху.

Позивач не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та повернути справу для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що заявлені позовні вимоги стосуються визнання протиправною бездіяльності та виплату (стягнення) позивачем додаткової винагороди (заробітної плати), а тому позивач звільняється від сплати судового збору в силу закону (п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

Також скаржник зазначив, що всі три вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності (як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права) та зобов`язання вчинити дії є однією вимогою.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з того, що до позовної вимоги про визнання протиправної бездіяльності щодо не прийняття наказу про виплату позивачу додаткової винагороди не застосовуються положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому позивач не звільнений від сплати судового збору за її подання. Оскільки позивач у встановлений судом строк не надав доказів сплати судового збору у відповідному розмірі та не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, то позовну заяву належить повернути згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції передчасними, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

У силу ч. 1 ст. 169 КАС України, судця, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО щодо неприйняття наказу про виплату щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, встановленої постановою № 168, починаючи з 24 лютого 2022 року по 19 вересня 2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн, встановленої Постановою № 168 за вказаний період;

- зобов`язати ТУ ССО нарахувати і виплатити щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн, встановлену Постановою № 168 за вказаний період.

Отже, предметом спору є встановлення права позивача на виплату щомісячної додаткової винагороди, яка входить його грошового забезпечення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За наведених положень, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач звільнений за подання позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування і не виплати додаткової винагороди та про зобов`язання вчинити такі дії.

Натомість, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не застосовуються до позовної вимоги про визнання протиправної бездіяльності щодо не прийняття наказу про виплату позивачу додаткової винагороди.

Так, згідно із частиною першою статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Право позивача заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою, передбачено також частиною першою статті 21 КАС України.

Зі змісту наведених процесуальних норм вбачається, що об`єднання в одній позовній заяві декількох вимог допускається за умови пов`язаності їх між собою підставами виникнення або поданими доказами, а також основних і похідних вимог.

При цьому, під підставами позову, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, свідчать про те, що існують правовідносини і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.

Водночас слід враховувати, що у випадку пред`явлення позивачем в одній позовній заяві кількох вимог, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.

У свою чергу, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (пункт 23 частини першої статті 4 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 27 липня 2022 року в справі № 640/19362/20 дійшов висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Як слідує зі змісту прохальної частини позову, позивачем заявлені пов`язані між собою три позовні вимоги, які стосуються визнання протиправною бездіяльності та виплати додаткової винагороди, друга та третя з яких є основними, а перша - похідною від другої та третьої.

Отже, оскільки вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу щомісячної додаткової винагороди й зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну додаткову винагороду є передумовою для застосування іншого способу захисту порушеного права (визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття наказу про виплату щомісячної додаткової винагороди), то позивач у цій справі звільняється від сплати судового збору в силу закону (п. 1 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір») за всі заявлені позовні вимоги.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, у зв`язку чим помилково застосував наслідки передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що право особи на доступ до правосуддя гарантоване статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до наведеної статті Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, громадських об`єднань та посадових осіб.

У справі «Bellet V. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржуване судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації заявником права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "27" жовтня 2022 р. - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення складено 23.01.2023.

Головуючий суддя Судді:Л.Т. Черпіцька О.Є. Пилипенко Я.М. Собків