Справа № 380/15576/22
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року справа №380/15576/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Рехліцький Р.Р.

розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сьомого прикордонного Карпатського загону, другого відповідача начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Краківець» (тип А) лейтенанта Романа Піщевого про визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сьомого прикордонного Карпатського загону, другого відповідача начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Краківець» (тип А) лейтенанта Романа Піщевого, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 29 жовтня 2022 року;

зобов`язати не чинити перешкоди в перетинанні державного кордону України на підставі навчання в іноземному вузі.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що незважаючи на повний перелік підтверджуючих документів йому було протиправно відмовлено в перетині державного кордону України. Вказує, що станом на 29.10.2022 року не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, а тому мав право на перетин державного кордону України. Відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано конкретних документів, які повинні були бути подані ним для виїзду за кордон, однак не подані. Стверджує, що оскільки будь-які інші підстави для відмови в перетині кордону відповідачем зазначені не були, у нього відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Відповідач у своїх запереченнях зазначає, що станом на час виникнення спірних правовідносин діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством. Наявність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання державного кордону для виїзду з України. Вказує, що надані позивачем документи не дали змогу прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України. Стверджує, що не уповноважений визначати конкретний перелік документів для перетину державного кордону. Зазначає, що факт задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання не чинити перешкоди в перетині державного кордону на підставі навчання в іноземному вузі не приведе до реального захисту прав позивача.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою занесеною до протоколу судового засідання від 12.01.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до рішенням про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 29.10.2022 року згідно із ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Краківець» (тип А) лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України позивачу на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», постанови Кабінету Міністрів України №57 у зв`язку із ненаданням на паспортний контроль документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

Не погодившись із таким рішенням позивач звернувся із даним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 29.10.2022 року, прийняте щодо позивача начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) лейтенантом ОСОБА_2 .

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, конституційне право особи вільно залишати територію України може бути обмежене лише Законом.

Як передбачено у ч.1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» №1710-VI від 05.11.2009 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №1710-VI), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року №3857-XII, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 3857).

Частиною першою ст.1 Закону №3857 передбачено, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Відповідно до ч.2 цієї ж норми на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Частиною 1 ст.6 Закону №3857 встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Суд звертає увагу, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України.

Одним із таких правових режимів є правовий режим воєнного стану, який введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Як вбачається із ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VIII, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пунктом шостим ч.1 ст.8 Закону №389-VIII передбачено, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, строк якого продовжувався Указами від 14.03.2022 року №133/2022, від 18.04.2022 року №259/2022, від 17.05.2022 року №341/2022, від 12.08.2022 року №573/2022, від 07.11.2022 року №757/2022 та діє на час ухвалення рішення.

Відповідно до п.2 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 цього ж Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Частиною другою ст.3 Закону №3857 передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, з наступними змінами та доповненнями (далі Правила №57) визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Відповідно до абзацу першого п.2 Правил №57 перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

Згідно із абзацом третім п.2 Правил №57 у передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами.

Абзацом четвертим цієї ж норми встановлено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Згідно із п.2-6 Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Як передбачено в абзаці другому ч.2 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями (далі Закон №3543-ХІІ), призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Відповідно до ч.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-ХІІ), право на відстрочку від призову на строкову військову службу для здобуття освіти також мають громадяни України, які в рамках міжнародних договорів України навчаються у закладах освіти інших держав.

В матеріалах справи наявні наступні документи, долучені позивачем: тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 від 06.05.2015 року; довідка для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти №253 від 15.08.2022 року видана Запорізьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки; міжнародне посвідчення студента (термін дії 09/2021 12/2022); перекладені з польської мови та нотаріально завірені довідка про прийняття іноземця на навчання стаціонарної форми від 04.07.2022 року, лист Варшавського Університету Менеджменту адресований послу Республіки Польща в Україні, договір на навчання від 17.09.2022 року, довідка Вищої школи менеджменту у м.Варшава від 23.09.2022 року про те, що з 01.10.2022 року позивач отримає статус чинного студента першого курсу денного відділення.

Позивач у позовній заяві вказує, що надавав згадані документи відповідачу при перетині державного кордону України.

Однак, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження вказаного факту.

Враховуючи цю обставину, у суду відсутня можливість встановити чи дійсно вищезгадані документи були пред`явлені позивачем лейтенанту ОСОБА_3 при перетині державного кордону України у пункті пропуску «Краківець» 29.10.2022 року та, як наслідок, чи були у нього підстави для перетинання державного кордону.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваного рішення.

Щодо зобов`язання не чинити перешкоди в перетинанні державного кордону України.

Як уже згадувалось, у даному конкретному випадку відповідачем було правомірно прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону позивачу.

При цьому, суд звертає увагу, що позивача не позбавляли права повторно здійснити згаданий перетин за наявності усіх необхідних документів, передбачених чинним законодавством.

Іншими словами, наступні рішення відповідача про відмову або ж про дозвіл на перетинання державного кордону будуть прийматися лише після майбутнього можливого перетину позивачем кордону із згаданими документами та пред`явленням їх.

Додатково слід зазначити, що рішення про відмову у перетині державного кордону відтворює обставини разового перетину та не гарантує, що у подальших перетинах державного кордону України, особа буде пред`являти чи не пред`являти відповідні документи для підтвердження такого перетину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що згадана позовна вимога не є похідною, а тому не підлягає задоволенню.

При цьому, інші твердження позивача не беруться судом до уваги, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень оскаржуваним рішенням та діями відповідача щодо відмови позивачу у перетині державного кордону України критеріїв правомірності, визначених ч.2 ст.2 КАС України, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до встановлених статтею 139 КАС України правил розподілу судових витрат понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються судом на нього.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Я. Мартинюк