Справа № 580/5032/22
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року справа № 580/5032/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1) та Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач 2) , в якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача 1 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах позивачу;

- зобов`язати відповідача 1 призначити позивачу з 17 лютого 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що досягла 45-річного віку та має право отримати пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту "а" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення. З 13.02.1995 по 04.05.2005 працювала у ВАТ Азот на посаді за Списком № 1 апаратник екстрагування (цех К-1 виробництва капролактаму), стаж роботи за Списком № 1 становить у період з 13.02.1995 по 31.10.1996 рік - 01 рік 06 місяців 23 дні та у період з 26.08.1997 по 04.05.2005 рік - 07 років 08 місяців 10 днів, загальний стаж ставить - 21 рік 9 місяців 28 днів, що підтверджується трудовою книжкою, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.09.2022 року № 801-58/230 та витягом з електронної пенсійної справи. Враховуючи рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, позивач вважає, що в даному спірному випадку застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV. Тому рішення відповідача 2 про відмову у призначенні їй пенсії на пільгових умовах, вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 26.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 1 проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 15.11.2022, відповідач 1 вказав, що період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки у відповідності зі Списками, затверджуваними Кабінетом Міністрів України на підставі первинних документів за час роботи особи на відповідному підприємстві. На підтвердження роботи в особливо шкідливих умовах позивачем надана довідка від 27.09.2022 № 801-58/230, видана ПАТ "Азот", в якій зазначено періоди роботи з 13.02.1995 по 04.05.2005, робота на посаді апаратника екстрагування. Однак, зазначає відповідач 1, пільгова довідка не відповідає додатку № 5, а саме у ній є посилання про право підпису на підставі довіреності Голови Правління ПрАТ "Азот" від 30.12.2021 № 500-08/81, але надано довіреність від 30.12.2021 № 500-08/80, яка діє по 31.12.2022, де зазначено іншу особу (право підпису пільгової довідки не відповідає довіреності від 30.12.2021 № 500-08/81). За результатами розгляду наданих позивачем документів її страховий стаж становить 21 рік 9 місяців 28 днів. Пільговий стаж за Списком № 1 відсутній. Таким чином, у позивача відсутній спеціальний страховий стаж за Списком № 1. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач на момент звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не досягла віку передбачено пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058. Оскільки до статті 114 Закону № 1058 не внесені зміни, даний Закон є чинним та не визнаний таким, шо не відповідає Конституції України, а враховуючи основні правила розв`язання колізій між діючими актами права, які є рівними за своєю юридичною силою, застосовується пізніше прийнятий акт. Отже, в даному випадку застосуванню підлягає Закон № 1058. Відтак, відповідач 2 обґрунтовано прийняв рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 16.11.2022 залучено до участі в адміністративній справі №580/5032/22 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач 2).

05.12.2022 позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій заперечує проти викладених у відзиві тверджень відповідача та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач 2 подав до суду 29.12.2022 відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно наданих до заяви документів про стаж загальний страховий стаж позивача складає 21 рік 9 місяців 28 днів. До загального страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1991 по 29.03.1994, оскільки запис містить виправлення року початку навчання. У довідці ПАТ Азот від 27.09.2022 № 801-58/230 зазначено періоди роботи з 13.02.1995 по 04.05.2005, робота на посаді апаратника екстрагування. Пільговий стаж за Списком №1 відсутній, оскільки пільгова довідка не відповідає додатку № 5, а саме в ній посилання про право підпису на підставі довіреності Голови Правління ПрАТ Азот від 30.12.2021 №500-08/81, але надано довіреність від 30.12.2021 № 500-08/80, де зазначено іншу особу. Тому в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.п. 1 пункту 2 статті 114 Закону № 1058 відмовлено, оскільки відсутні правові підстави у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за Списком № 1 (10 років) та недосягненням пенсійного віку.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно даних паспорта серії № НОМЕР_1 , виданий 09.07.2004, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З трудової книжки НОМЕР_2 від 08.02.1995 вбачається, що у спірний період позивач з 13.02.1995 прийнята у відкрите акціонерне товариство Азот апаратником екстрагірування 5 розряду до цеху (К-1) капролактаму (наказ № 197 вк від 08.02.1995) та 04.05.2005 звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (наказ № 81 вк від 04.05.2005).

Згідно з довідкою ПАТ Азот про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 801-58/230 від 27.09.2022 ОСОБА_1 працювала повний робочий день у ВАТ Азот з 13.02.1995 (наказ від 08.02.1995 № 197-ВК про прийняття на роботу) по 31.10.1996 (наказ від 11.11.1996 № 2198-ВК про тимчасове переведення на період простою виробництва капролактаму) (01 рік 06 місяців 23 дні); з 26.08.1997 (наказ від 27.08.1977 № 1496-ВК про переведення у зв`язку з пуском виробництва капролактаму) по 04.05.2005 (наказ від 04.05.2005 № 81-ВК про звільнення з роботи) (07 років 08 місяців 10 днів) на посаді апаратник екстрагування (цех К-1 виробництва капролактаму), що передбачено списком №1.

Відповідно до виписки з наказу-постанови від 31.05.1995 № 400-К (всі цехи), від 01.06.2000 № 460-К (всі цехи), від 29.08.2003 № 450/П-62 (цех К-1) ПАТ Азот про результати атестації робочих місць затверджено перелік робочих місць, робота на яких дає право для призначення пенсії на пільгових умовах за Списками №1 і №2, до яких віднесено за списком № 1 посаду апаратник екстрагування в цеху К-1 з виробництва капролактаму.

27.09.2022 позивач звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, як працівниця, зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №1.

Відповідно до Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020, за принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач 2).

За результатом розгляду заяви позивача від 27.09.2022 відповідач 2 прийняв рішення №16 від 03.10.2022, яким відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за Списком № 1 (10 років) та недосягненням пенсійного віку. У спірному рішенні відповідач 2 зазначив, що загальний страховий стаж складає 21 рік 9 місяців 28 днів. В довідці від 27.09.2022 № 801-58/230, виданої ПАТ Азот, зазначено періоди роботи з 13.02.1995 по 04.05.2005, робота на посаді апаратника екстрагування. Пільговий стаж за Списком №1 відсутній, оскільки пільгова довідка не відповідає додатку № 5. В пільговій довідці посилання про право підпису на підставі довіреності Голови Правління ПрАТ Азот від 30.12.2021 №500-08/81, але надано довіреність від 30.12.2021 № 500-08/80, яка діє по 31.12.2022, де зазначено іншу особу (право підпису пільгової довідки не відповідає довіреності від 30.12.2021 № 500-08/81).

Листом № 2300-0205-8/48599 від 10.10.2022 відповідач 1 повідомив позивача про прийняте відповідачем 2 рішення №16 від 03.10.2022 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантоване право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 114 Закону від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається: 1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як встановив суд із оскаржуваного рішення та відзивів на адміністративний позов позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із не досягненням заявницею 50 років на дату заяви, та у зв`язку із не зарахуванням періодів роботи згідно довідки №801-58/230 від 27.09.2022 з підстав того, що право підпису пільгової довідки не відповідає довіреності від 30.12.2021 № 500- 08/81.

Таким чином, при перевірці правомірності дій відповідача, в ході розгляду даної справи належить встановити чи наявний у позивачки віковий ценз для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та чи підлягає включенню до пільгового стажу позивача період її роботи у ВАТ Азот.

Як зазначено вище, відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Зазначене кореспондується із Пунктом 1 Порядку Порядок №637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вже встановлено судом, згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_2 від 08.02.1995 вбачається, що у спірний період позивач з 13.02.1995 прийнята у відкрите акціонерне товариство Азот апаратником екстрагірування 5 розряду до цеху (К-1) капролактаму та 04.05.2005 звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Згідно приписів Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належні записи, що засвідчують період її роботи у ВАТ Азот, перейменованого у ПАТ Азот, у періоди з 13.02.1995 по 04.05.2005 на посадах, що передбачені Списком №1.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 13.06.2019 в справі №195/443/17 та від 22.05.2018 в справі №683/977/17, право на зарахування до стажу для призначення особі пільгової пенсії підтверджується зокрема відомостями трудової книжки.

Суд також враховує правові висновки Верховного Суду у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 відповідно до яких надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Суд також звертає увагу, що позивачем, при зверненні із заявою про призначення пенсії надано довідку ПАТ Азот № 801-58/230 від 27.09.2022 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день у ВАТ Азот з 13.02.1995 по 31.10.1996 (01 рік 06 місяців 23 дні); з 26.08.1997 по 04.05.2005 (07 років 08 місяців 10 днів) на посаді апаратник екстрагування (цех К-1 виробництва капролактаму). У довідці вказано, що позивач виконувала роботи з ведення та обслуговування технологічних процесів в цеху К-1 з виробництва капролактаму, що передбачено Списком №1.

Крім того, згідно з випискою з наказу-постанови від 31.05.1995 № 400-К (всі цехи), від 01.06.2000 № 460-К (всі цехи), від 29.08.2003 № 450/П-62 (цех К-1) ПАТ Азот про результати атестації робочих місць затверджено перелік робочих місць, робота на яких дає право для призначення пенсії на пільгових умовах за Списками №1 і №2, до яких віднесено за списком № 1 посаду апаратник екстрагування в цеху К-1 з виробництва капролактаму.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявними матеріалами справи підтверджується наявність пільгового стажу роботи позивача за роботами за Списком №1 у періоди з 13.02.1995 по 31.10.1996 та з 26.08.1997 по 04.05.2005 у ВАТ Азот, перейменованого у ПАТ Азот, у зв`язку із чим позивачка має більш як 9 років пільгового стажу, тобто більш ніж достатній пільговий стаж за роботами по Списку №1, як одну із умов, що надає право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, який у відповідності до вимог Закону №1058 має складати не менше 7 років 6 місяців на визначених роботах. Тому відповідач 2 протиправно не зарахував зазначений період роботи позивача у ВАТ Азот до пільгового стажу.

Відтак, з огляду на подання позивачем до відповідача трудової книжки, із належними записами у ній, а також вказані уточнюючу довідку та виписку з наказу, які підтверджують пільговий характер роботи позивача, відповідач 2 мав надати оцінку їх відомостям за зазначений період в контексті наявності права на зарахування зазначеного періоду до пільгового стажу позивача.

Посилання відповідача 2 на те, що у довідці ПАТ Азот № 801-58/230 від 27.09.2022 право підпису пільгової довідки не відповідає довіреності від 30.12.2021 № 500-08/81, як на підставу відмови у зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу позивача, суд вважає безпідставним, з огляду на таке.

Довідка ПАТ Азот №801-58/230 від 27.09.2022 в повному обсязі підтверджують відомості трудової книжки позивача про період її роботи, та підтверджує право позивача на пенсію за списком №1.

Порядок №637 доповнено формою довідки (додаток №5) згідно з Постановою КМ України № 920 від 05.07.2006, тобто законодавством затверджено, що зразок довідки повинен містити підписи керівника, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера. З зазначеної довідки вбачається, що вона підписана в. о. директора департаменту з управління персоналом і соціальних питань, головним бухгалтером та начальником відділу кадрів. При цьому, в. о. директор департаменту з управління персоналом і соціальних питань підписав довідку на підставі довіреності Голови Правління ПрАТ Азот № 500-08/81 від 30.12.2021.

Порядком № 637 не передбачає обов`язку заявника надавати документи, на підставі яких пенсійний орган при розгляді питання щодо призначення пенсії мав би встановити право підпису, зокрема, в даному випадку справжність підпису в. о. директора департаменту з управління персоналом і соціальних питань, якою підписана довідка.

Суд зазначає, що відсутність довіреності Голови Правління ПрАТ Азот № 500-08/81 від 30.12.2021 та надання натомість довіреності від 30.12.2021 № 500-08/80, яка уповноважує іншу особу на вчинення певний дій, не може слугувати самостійною та достатньою підставою для неврахування періодів роботи позивача до її пільгового стажу з огляду на їх підтвердження відомостями трудової книжки позивача та уточнюючою довідкою та може вважатися формальною підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, згідно з п. 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У спірних правовідносинах відповідачі не перевірили показами свідків свої сумніви у достовірності отриманих від позивачки документів.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що довідка ПАТ Азот № 801-58/230 від 27.09.2022 не суперечить вимогам законодавства.

У спірних правовідносинах, довідка ПАТ Азот № 801-58/230 від 27.09.2022 в повному обсязі підтверджує відомості трудової книжки позивача про періоди її роботи, та підтверджує право позивача на пенсію за Списком №1, у зв`язку із чим зазначені підстави можуть вважатися формальними підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Щодо обставини не досягнення позивачем пенсійного віку (50 років), необхідного для призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

03.10.2017 Верховна Рада України ухвалила Закон № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-I, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-гстатті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Так, за позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 відмова відповідача 2 в призначенні позивачу, яка на час звернення до пенсійного органу досягла 45 років, за наявності необхідного стажу, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Враховуючи зазначене вище, твердження відповідачів про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення Закону № 1058-IV від 09.07.2003, як пізніше прийнятого акта, суд вбачає безпідставним.

За вказаних обставин рішення відповідача 2 №16 від 03.10.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком за Списком №1 є протиправним і підлягає скасуванню, тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Враховуючи встановлені в ході розгляду даної справи обставини та положення статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пунктів 1, 3, 20 Порядку №637, оскільки факт роботи позивача на посадах, що дає право на пенсію на пільгових умовах у вказані вище періоди підтверджується належними доказами, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача 2 зарахувати їх до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання пенсійний орган призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі п. "а" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає таке.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати нормизаконута вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідалозакону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, для повного та належного захисту прав позивача, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві області повторно розглянути заяву позивача від 27.09.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, враховуючи, що саме цей територіальний орган Пенсійного фонду прийняв спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу за результатами розгляду її заяви.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору №64 від 13.10.2022 про надання правової допомоги, акт № 28 від 20.10.2022 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 64 від 13.10.2022, квитанцію № 28 від 20.10.2022 про оплату за надання юридичних послуг у сумі 5 000,00 грн та копію ордера серії ЧК №000561від 05.03.2014.

З наданого представником позивача акт № 28 від 20.10.2022 прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 64 від 13.10.2022 вбачається, що адвокат Манзар Т. В. надала позивачу такі юридичні послуги: правова консультація, вивчення матеріалів справи та підготовка позовної заяви. Обсяг наданих послуг складають 2 (дві) години 30 хв. з яких на надання юридичної консультації витрачено 30 хв., вивчення матеріалів справи 30 хвилин, на складання позовної заяви 1 година 30 хв. Розмір адвокатського гонорару за годину роботи, погодженої сторонами становить 2000,00 грн. Загальна вартість наданих послуг становить 5 000,00 грн.

Однак слід зазначити, що такі послуги, як: надання консультацій та вивчення матеріалів справи, не є самостійними послугами, а є складовими підготовки справи до розгляду.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем надано незначну кількість письмових доказів.

Отже, заявляючи про вартість послуг зі складання адміністративного позову в сумі 5 000,00 грн, позивачем порушено принцип співмірності витрат на правничу допомогу з об`ємом наданої послуги, тому суд вважає співмірною вартість правничих послуг з підготовки справи до розгляду в сумі 2 000,00 грн.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд дійшов висновку, що 2 000,00 грн є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволених вимог.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп.

Керуючись ст.5, 9, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) №16 від 03.10.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсії на пільгових умовах за віком на підставі пункту "а" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, періоди її роботи з 13.02.1995 по 31.10.1996 та з 26.08.1997 по 04.05.2005 у ВАТ Азот.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 21.09.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу спірні періоди та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ