Справа № 160/19445/22
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Парненко В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
06.12.2022 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог від 21.12.2022, просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» за заявою від 28.10.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити за заявою від 28.10.2022 та доданими до неї документами пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", зарахувавши до стажу державної служби стаж роботи в податкових органах з 14.06.1996 по 16.08.2022 і здійснити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплату цієї пенсії з 28.10.2022, з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач 28.10.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідачем-1 відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державного службовця. Позивач не погоджується з відмовою у переведенні на інший вид пенсії, оскільки відповідно до відомостей трудової книжки у період з 14.06.1996 по 16.08.2022 безперервно працювала в органах державної податкової служби, присягу державного службовця склала 14.06.1996, що свідчить про набуття станом на 16.08.2022 стажу державної служби більше ніж 10 років і на час досягнення пенсійного віку працювала на посаді державної служби, має 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, що стало підставою для звернення до суду з позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2022 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
06.01.2023 представником Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що враховуючи те, що позивач не мала необхідного стажу роботи на державній службі станом на 01.05.2016, у Головного управління були відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Таким чином, Головне управління правомірно відмовило позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності за Законом України «Про державну службу» №3723. Період роботи позивача з 14.06.1996 по 16.08.2022 не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки позивач у зазначений період працювала в органах податкової служби з присвоєним спеціальним званням інспектора податкової служби, тобто позивач працювала на посадах, які не передбачені Законом України «Про державну службу» № 3723 та не відносяться до категорії посад державної служби.
18.01.2023 представником Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 503-р Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців, яке 06.08.2016 втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 №465 Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України, було віднесено до 4-7 категорій посад державних службовців відповідні посади місцевих державних податкових адміністраціях. Враховуючи вищезазначене періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державних службовців. Отже до стажу державної служби не зараховується період роботи у податковій службі з 14.06.1996 по 16.08.2022, тому що позивачу було присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби, а не категорія державної служби. Згідно наданих документів у позивача відсутнє право на перехід з пенсії за віком на пенсію державного службовця.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28.10.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
- дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 28.10.2022;
- вік заявника 62 роки.
Зазначено, що відповідно до пункту 10 розділу ХV Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Статтею 25 Закону № 3723 визначено 7 категорій посад державних службовців, які вони могли обіймати у відповідних державних органах , та передбачено, що віднесення існуючих на той час посад державних службовців не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії посад державної служби нових посад провадитися Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.
Службовцям, які займали посади, віднесені до категорій посад державної служби, встановлюється відповідний ранг. Законом України від 04.12.1990 № 509 Про державну податкову службу в Україні було передбачено, що Рада Міністрів Української РСР встановлює для працівників державних податкових інспекцій персональне звання, спеціальну форму та відзнаки. Подальшими редакціями цього Закону було передбачено, шо службовим особам державних податкових інспекцій присвоюються спеціальне звання.
Відтак, період перебування посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєнні персональні чи спеціальні звання, не зараховується до стажу державної служби.
Отже до стажу державної служби не зараховується період роботи у податковій службі з 14.06.1996 по 16.08.2022, оскільки позивачу було присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби.
В рішенні вказано, що на день набрання чинності Закону № 889 (станом на 01.05.2016) у зв`язку з відсутністю на цю дату стажу державного службовця провести перерахунок пенсії (перехід з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу) підстав немає.
Не погоджуючись з рішенням про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон 1058-ІV) особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
10.12.2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про державну службу" №889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року (далі - Закон №889-VIII).
Згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягай пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Зокрема, відповідно до запису №20 трудової книжки серії НОМЕР_2 на підставі наказу № 12-1 від 14.06.1996 позивач була призначена на посаду податкового інспектора відділу податкових розслідувань державної податкової інспекції в м. Синельникове.
Відповідно до запису №21 позивач прийняла присягу державного службовця.
В подальшому, у зв`язку з реорганізацією податкового органу позивач була прийнята на посаду державного податкового інспектора у відділ організації перевірок юридичних осіб Синельниківської державної податкової адміністрації по переводу з ДПІ по м. Синельникове відповідно до запису №23 з 17.01.1997.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач безперервно працювала на посадах старшого державного податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб, головного державного податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб, групи перевірки відшкодування податку на додану вартість, головного державного податкового інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи; головного державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб, головного державного податкового інспектора відділу податкового контролю юридичних осіб, головного державного податкового ревізора-інспектора відділу оподаткування юридичних осіб Синельниківської об`єднаної державної податкової інспекції.
15.03.2012 призначена на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора Синельниківського відділення Дніпропетровської міжрайонної державної податкової інспекції Дніпропетровської області Державної податкової служби по переводу з Синельниківської ОМДПІ.
В подальшому, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивач безперервно працювала на посадах головного державного податкового ревізора-інспектора сектору оподаткування юридичних осіб Синельниківського відділення, в порядку переведення на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора сектору оподаткування та контролю об`єктів і операцій Синельниківського відділення Дніпропетровської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів та ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
07.06.2017 призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора вхідного відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів в порядку переведення з Дніпровської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
23.08.2019 призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи управління контролю за обігом та оподаткування підакцизних товарів в порядку переведення з ГУ ДФС у Дніпропетровській області.
02.02.2021 призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами в порядку переведення з ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
16.06.1997 присвоєно персональне звання інспектора податкової служби ІІІ ранга.
11.07.2000 присвоєно чергове спеціальне звання інспектор податкової служби І рангу.
02.01.2014 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової та митної справи І рангу.
19.09.2017 присвоєно чергове спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІІ рангу.
16.08.2022 припинено державну службу та звільнена з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі до наказу від 16.08.2022 №504-о.
На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України Про державну службу постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, яким було визначено посади і органи, час роботи на яких зараховуються до стажу державної служби.
Так, абзацом 3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби, а також на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно спеціальні звання.
Відповідно до ч. 2 ст.25 Закону України «Про державну службу» № 3723 XII від 16.12.1993 при встановленні категорій посад державних службовців зроблено посилання на інші прирівняні до них особи.
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті з 16.12.1993 визначав Закон України "Про державну службу" № 3723-XII.
Відповідно до статті 1 цього Закону зазначалось, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Згідно частини другої статті 9 зазначеного Закону (в редакції чинний на час роботи позивача в податковій службі) регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України. Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами.
При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.
Спеціальним законом, що визначає статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, є Закон України від 04.12.1990 № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні», а з 12.08.2012 Податковий кодекс.
Посадовою особою органу державної податкової служби за правилами частини першої статті 15 Закону № 509-ХІІ може бути особа, яка має освіту за фахом та відповіла кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини п`ята, шоста статті 15 цього Закону).
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, та які займали посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави / зокрема у сфері податкової політики / у період до 12.08.2012 року перебувають на державній службі та є державними службовцями.
З 12.08.2012 пунктом 344.1 статті 344 Податкового кодексу України визначено, що період роботи посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції / у тому числі тих, яким присвоєно спеціальні звання/ зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Вказане також кореспондується з ч. 18 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року, згідно якої період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до Закону присвоюються спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Законом України «Про державну податкову службу в Україні» від 04 грудня 1990 року № 509-ХІІ, як і Податковим Кодексом України не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року, зокрема ст.37, за правилами якої на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку та відповідного страхового стажу, у тому числі стажу державної служби - не менше як 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.
Аналогічну позицію виклав Верховний суд України в постанові від 22 жовтня 2013 року по справі 21-34а13 зазначивши, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно персональні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Суд вважає, що твердження відповідача про те, що посадові особи контролюючих органів, яким присвоюються спеціальні звання, не належать до категорій посад державної служби, є безпідставними.
Частиною другою статті 46 Закону № 889-VIII та Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, які діють з 01.05.2016 року, закріплено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
При цьому, пунктом 5 Порядку 229 визначено, що стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що згідно записів в трудовій книжці, позивачу слід зарахувати в стаж державної служби період роботи в податковій службі з 14.06.1996 по 16.08.2022.
Згідно з частинами 3, 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами відповідачів про те, що у позивача недостатньо стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2022 у справі №500/4804/21.
Стосовно вимоги про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважає за необхідне зобов`язати належний орган призначення пенсії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні.
Щодо підстав розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про призначення пенсії за віком та призначення пенсії, суд зазначає про таке.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 28.10.2022 здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви про призначення пенсії позивачу саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як визначений суб`єкт призначення.
Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача-2 виплатити пенсію задоволенню не підлягають, оскільки вони є такими, що заявлені передчасно та не можуть бути задоволені без здійснення відповідного нарахування органом Пенсійного фонду України. Захист прав на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, що визначені статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується квитанцією від 30.11.2022.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 496,20 грн.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» за заявою від 28.10.2022.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби період роботи в органах Державної податкової служби України з 14.06.1996 по 16.08.2022.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням правової позиції, викладеної судом у цьому рішенні та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
В порядку розподілу судових витрат стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С.Парненко