Справа № 320/5684/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року м.Київ № 320/5684/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київської області дме України в особі Броварського районного відділу у видачі паспорту громадянина України - ОСОБА_1 на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області;

- зобов`язати Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у місті Києві та Київської області ДМС України в особі Броварського районного відділу оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2021 року по справі № 361/2146/21 провадження № 2-0/361/107/21.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що з 12.08.1988 по теперішній час він постійно проживає на території України, проте у видачі паспорту громадянина України йому було відмовлено через відсутність відомостей про його місцезнаходження станом на серпень 1991 року. Проте, позивач зазначає, що він постійно проживає в Україні, зокрема у Київській області, перебуває у цивільному шлюбі зі ОСОБА_2 , від шлюбу має двох дітей. У жовтні 2020 року звернувся до Президента України ОСОБА_3 з заявою про надання йому громадянства України. На звернення позивача надійшла відповідь від Державної Міграційної служби України від 19.11.2020 про необхідність встановлення судом юридичного факту проживання неповнолітньої особи на території України станом на 24.08.1991. На цій підставі він звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області про встановлення факту постійного проживання на території України, та рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2021 у справі №361/2146/21 встановлено факт постійного проживання позивача на території України станом на 24.08.1991. У лютому 2022 року позивач звернувся до відповідача про надання йому паспорту громадянина України на підставі вищезазначеного судового рішення, однак у червні 2022 року відповідач йому в усній формі повідомив про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорту громадянина України. Не погоджуючись з правомірністю відмови відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд ухвалою від 08.07.2022 відкрив спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що пунктом 10 Порядку № 215/2001 закріплено, що для встановлення відповідно до п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. З Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в України за станом на 13 листопада 1991 року. Зважаючи на ту обставину, що позивач, проживаючи на території України станом на 24.08.1991 був неповнолітнім (мав вік 5 років), останній, для набуття громадянства України за територіальним походженням повинен був надати суб`єкту владних повноважень рішення суду про встановлення юридичного факту постійного проживання особи саме в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Однак, у рішенні Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2021 у справі № 361/2146/21 не встановлено юридичного факту постійного проживання позивача саме в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту його проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Враховуючи наведене, відповідачем у спірних правовідносинах обґрунтовано застосовані правові підстави для відмови у оформленні позивачу паспорта громадянина України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Орджонікідзе Північно-Осетинської АРСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14.08.1986.

Згідно зі свідоцтва про народження батьками позивача є ОСОБА_4 (національність "русский") та ОСОБА_4 (національність "украинка").

Відповідно до копії паспорту матері позивача серії НОМЕР_3 , виданого 22.12.2000, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянкою України. Згідно відмітки у паспорті громадянки ОСОБА_4 місце її проживання зареєстроване 23 грудня 2000 року за адресою АДРЕСА_3

У адресному листку вибуття на ім`я ОСОБА_4 зазначено, що вона вибуває із АДРЕСА_1 , у звязку із вибуттям за адресою АДРЕСА_4 Разом із ОСОБА_4 вибувають син ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даному листкові проставлений штамп із датою зняття із обліку - 06 червня 1991 року.

Відповідно до приписного, виданого 24 лютого 2003 року на ім`я ОСОБА_1 , заявник приписаний до призовної дільниці Маловислівськаого району Кіровоградської області, та прийнятий на облік Маловиським РВК Кіровоградської області.

Згідно з копією атестату про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_4 від 30 червня 2004 року та додатку до атестату про повну загальну середню освіту виданих на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що він закінчив у 2004 році професійне -технічне училище № 16 м.Мала Виска.

Також, 30 червня 2004 року ОСОБА_1 отриманий диплом про закінчення у 2004 році професійно-технічного училища № 16 м.Мала Виска та здобуття професії столяра будівельного, бджоляра, серії НОМЕР_7.

Згідно з додатком до диплому від 30 червня 2004 року, реєстраційний номер НОМЕР_8, ОСОБА_1 присвоєна кваліфікація столяр будівельний, 3 розряду, бджоляр.

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 серії НОМЕР_5 від 03 вересня 2008 року вбачається, що батьком дитини зазначений ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 серії НОМЕР_6 виданого 16 вересня 2014 року, батьком вказаний ОСОБА_8 , матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою за № 461 від 21 липня 2021 року виданої Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області вбачається, що ОСОБА_1 проживає, але не зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 2006 року по даний час.

Наведені обставини також встановлені судовим рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2021 у справі №361/2146/21, яке набрало законної сили 14.12.2021, а тому відповідно до вимог ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню та мають силу преюдиції.

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Президента України Зеленського В.О. з заявою, у якій просив прийняти заходи щодо надання йому громадянства України.

На вказане звернення позивача Офіс Президента України повідомив листом від 20.10.2020 №22/054853-10 про направлення звернення позивача за належністю до Державної міграційної служби України.

Державна міграційна служба України своїм листом від 19.11.2020 №23134-20/6.4/3223-20 повідомила позивача про те, що документувати його паспортом громадянина України не вбачається можливим, оскільки не встановлено його належність до громадянства України. Також, відповідач зазначив, що Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, передбачено, що у разі відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року, подається судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Крім того, відповідач наголосив, що позивач може звернутися до відповідача з заявою про визнання його особою без громадянства та отримання документу, що посвідчує особу.

На підставі зазначеної відповіді відповідача ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з серпня 1988 року по дату звернення та станом на 24.08.1991.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2021 встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24.08.1991.

Після набрання зазначеним рішенням законної сили, позивач у лютому 2022 року знову звернувся до Броварського відділу ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області з вимогою надати йому паспорт громадянина України, проте відповідач у червні 2022 року відмовив позивачеві в усній формі у наданні паспорту громадянина України, оскільки у вищезазначеному судовому рішенні не встановлено юридичного факту постійного проживання позивача у неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 чи станом на 13.11.1991.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статей 1, 4 Конституції України підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Закон відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-111 (далі - Закон № 2235-111).

Відповідно до статті 1 цього Закону, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах га обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з статтею 3 Закону № 2235-111, громадянами України є:1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом № 2235-111 (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3)особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4)особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Статтею 6 Закону № 2235-111 визначено підстави набуття громадянства України, відповідно до якої громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Аналізуючи положення статті 6 Закону № 2235-111 варто зазначити, що даний Закон розмежовує поняття та підстави належності до громадянства України та набуття громадянства України.

Так, частиною першою статті 8 Закону № 2235-111 визначено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно з частиною сьомою статті 8 Закону № 2235-111 датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до статті 24 Закону № 2235-111, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, у тому числі, здійснює повноваження щодо встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення га перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком № 215, згідно пунктів 1-3 якого для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Заява з питань встановлення та оформлення належності до громадянства України особою, яка проживає на території України, оформлюється на ім`я начальника головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі за місцем проживання особи (абзац 3 пункт 2 Порядку № 215).

Заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником (абзац 1 пункт 3 Порядку № 215).

Пунктами 7-16 Порядку № 215 визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, згідно пункту 10 якого для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 2235-111 належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів: - довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Пунктами 24 - 44 Порядку № 215 визначено перелік документів, які подаються для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно пункту 24 якого для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Згідно пункту 26 Порядку № 215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, який підтверджує факт народження відповідно батька чи матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) копію свідоцтва про народження заявника або інші документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з батьком чи матір`ю, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (п. 44 Порядку № 215).

Таким чином слідує, що для набуття громадянства України за територіальним походженням слід подати копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, що стала територіями України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР). У разі ж відсутності таких документів, або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на правову підставу подання позову на статтю 8 Закону України "Про громадянство України", яка визначає набуття громадянства України за територіальним походженням.

При цьому необхідно зазначити, що позивач із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, в порядку, визначеному пунктом 26 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 № 215, не звертався до належного органу - ЦМУ ДМС.

З матеріалів справи та доводів учасників справи наведених у заявах по суті справи судом встановлено, що позивач в порушення вимог Порядку №215 не звертався до відповідача із письмовою заявою позивача про оформлення належності до громадянства України за формою (форма 1), яка затверджена Наказом МВС України від 16.08.2012 №715 «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку».

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що усне звернення позивача з приводу оформлення належності до громадянства України та надання паспорту громадянина України не може вважатись здійсненим у спосіб, визначений законодавством, а отже і звернення до суду за захистом порушеного права є передчасним.

Ураховуючи вищевикладене, відповідно до положень Порядку у територіальних органах ДМС відсутні підстави для прийняття та розгляду заяви позивача про встановлення належності до громадянства України та надання паспорту громадянина України відповідно до статті 3 Закону № 2235-111.

Для набуття громадянства України та в подальшому документування паспортом громадянина України позивача на виконання Закону № 2235-111, Порядку № 215, особа повинна подати відповідну заяву та відповідні документи.

Також, в обґрунтування доводів позовної заяви позивач посилається на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2021 у справі №361/2146/21 про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991.

Однак, слід зазначити, що судове рішення про встановлення факту постійного проживання є лише одним із документів, як підстава для встановлення належності/набуття громадянства України, яке подається під час проведення процедури, визначеної Порядком № 215. За наслідками проведеної процедури приймаються рішення про оформлення набуття особою громадянства України або щодо відмови.

Таким чином, позивачеві для реалізації права набуття громадянства України необхідно реалізувати шляхом звернення з відповідною заявою та документами.

Ураховуючи викладене, будь-яких доказів на підтвердження набуття позивачем громадянства України з підстав, визначених частинами першою та другою статті 3 Закону № 2235-111, ані до ЦМУ ДМС, ані до суду не надано.

Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Також, суд звертає увагу на те, що 18.10.2020 набув чинності Закону України №2335 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визнання особою без громадянства" від 16.06.2020.

Цей закон розроблено для створення процедури визнання особою без громадянства у зв`язку з приєднанням України до Конвенції про статус апатридів, учиненої 28 вересня 1954 року у м. Нью-Йорку та Конвенції 1961 року про скорочення без громадянства (ратифіковані Законами України від 11.01.2013 №22-VII та №23-VII), взяттям на себе міжнародних зобов`язань щодо урегулювання та поліпшення статусу осіб без громадянства, які перебувають на території нашої держави.

До прийняття цього Закону процедура визначення статусу особи без громадянства України законодавчо була не врегульована, а право на отримання цього статусу мали певні категорії осіб, зокрема, дорослі особи, які в`їхали в Україну у дитячому віці на підставі свідоцтва про народження, але після досягнення повноліття не змогли отримати нових документів.

Прийнятий Закон, окрім врегулювання процедури визначення статусу особи без громадянства, надає змогу таким особам законно проживати на території України, отримати право на працю, медичне обслуговування, соціальні гарантії, пенсійне забезпечення, а також отримувати документи, які нададуть можливість виїзду за межі України та повернення на територію України.

Таким чином, у спірних правовідносинах права позивача не порушені жодним рішенням відповідача, з огляду на те, що заявлений позивачем спосіб захисту прав не є ефективним, оскільки не відновить його прав на оформлення належності до громадянства України та набуття ним громадянства України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були повністю спростовані відповідачем.

Зважаючи, що мета адміністративного судочинства відповідно до положень ч.1 ст.2 КАС України це ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи той факт, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.