Справа № 420/1885/22
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1885/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області про відмову у перерахуванні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у трудових відносинах у Повному товаристві Ромашка, яке є правонаступником Малого підприємства Ромашка з 06.05.1996 по 12.03.2001 роки та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області перерахувати пенсію з 14.04.2021 року з урахуванням стажу роботи у Повному товаристві Ромашка, яке є правонаступником Малого підприємства Ромашка.

Обґрунтування позовних вимог

Позов мотивований тим, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку та отримує пенсію за віком з 13.03.2003 року на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у Болградському відділі обслуговування громадян №6 сервісного центру Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області.

У квітні 2021 року позивачка звернулась до відповідача за перерахунком пенсії з урахуванням додаткового стажу роботи у період з 06.05.1996 року по 12.03.2001 рік кравчинею у повному товаристві «Ромашка» в с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, згідно трудової книжки, в якій зазначено цей період роботи.

Так, позивачка вказує, що з 26 березня 1975 року до 1 липня 1992 року вона працювала у швейній майстерні в селі Дмитрівка, Болградського району Одеської області в Болградському районному побутовому комбінаті та була звільнена шляхом переведення на роботу кравчинею жіночого одягу в Мале підприємство «Ромашка» (записі в трудовій книжці №5-6). У подальшому Мале підприємство «Ромашка» було реорганізовано в Повне товариство «Ромашка», куди з 06 травня 1996 року була переведена й позивачка.

Проте, листом Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеської області від 31.05.2021 року №8676-7746/М-02/8-1500/21 позивачці було надано роз`яснення, що при перевірці пенсійної справи було виявлено, що їй було безпідставно зараховано до стажу період роботи в ПТ «Ромашка» з 01.07.1993 року по 30.11.1995 рік, оскільки відсутня печатка при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Також до страхового стажу не зарахований період роботи з 06.05.1996 року по 12.03.2001 рік в ПТ «Ромашка», оскільки дата наказу про звільнення не співпадає з датою про звільнення.

Відповідач рекомендував встановити трудовий стаж на підставі показань не менше двох свідків, які б знали позивача по спільній роботі на одному підприємстві і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У подальшому, як вказує позивачка, нею повторно 21.07.2021 року надіслано лист до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеської області, до якого додано архівні витяги, з проханням перевірити пенсійну справу та зарахувати до страхового стажу період роботи в ПТ «Ромашка»: з 01.07.1993 по 30.11.1995 та з 06.05.1996 по 12.03.2001 рр. Однак, позитивної відповіді не отримала, оскільки відповідач листом від 11.08.2021 року повідомив про неможливість зарахувати до страхового стажу періоди роботи кравчинею в ПТ «Ромашка» з 01.07.1993 по 30.11.1995 та з 06.05.1996 по 12.03.2001 рр.

Не погоджуюсь із відмовою відповідача щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи кравчинею в ПТ «Ромашка», позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Доводи позивача мотивовані тим, що основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Окрім того, факт перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з 1992 по 2001 роки в повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником малого підприємства «Ромашка», можуть підтвердити свідки, які працювали разом із нею, а саме: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка працювала у МП/ПТ «Ромашка» з 01.08.1975 року по 12.03.2001 року, копія трудової книжці додається; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка працювала у МП/ПТ «Ромашка» з 01.11.1977 року по 12.03.2001 року, копія трудової книжці додається.

Процесуальний рух справи

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року, адміністративна справа №420/1885/22 передана судді Бутенку А.В.

Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року (головуючий суддя Бутенко А.В.) відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

21 червня 2022 року розпорядженням керівника апарату № 560, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 420/1885/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, адміністративна справа №420/1885/22 передана судді Глуханчуку О.В.

Ухвалою суду від 27 червня 2022 року прийнято до провадження адміністративну справу № 420/1885/22; розпочато її розгляд спочатку зі стадії відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05 липня 2022 року засобами електронного зв`язку від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 52-59).

У судове засідання, призначене на 09 серпня 2022 року для розгляду по суті та допиту свідків, учасники справи та викликані у якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явились.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачем також подане клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За приписами ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного, враховуючи запровадження в Україні воєнного стану, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Позиція відповідача

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначив, що згідно із ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відсутність трудової книжки або допущені порушення під час її ведення (відсутність потрібних записів, їх невідповідність існуючим вимогам тощо) в подальшому ускладнює оформлення пенсій. У таких випадках при встановленні трудового стажу потрібно керуватися «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637 (зі змінами). Зокрема, пунктом 17 Порядку №637 передбачено підтвердження трудового стажу показаннями свідків.

Відповідач підтвердив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 13.03.2003 отримує пенсію за віком відповідно до ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії з 01.07.2021 становив 2507,73 грн., який обчислено з врахуванням страхового стажу у розмірі 21 рік 08 місяців (враховано період трудової діяльності по 30.06.1997 ) та середньомісячного заробітку 2228,16 грн.

Згідно розрахунку стажу до страхового стажу періоди роботи з 15.07.1993 по 31.07.1993, з 15.07.1994 по 15.11.1994, з 15.06.1995 по 15.09.1995, з 15.10.1995 по 15.11.1995, з 15.07.1996 по 31.07.1996, з 15.06.1997 по 30.06.1997 у ПТ «Ромашка» частково зараховано згідно довідки про заробітну плату №247 від 25.06.2021. Відсутні підстави у зарахуванні повного періоду страхового стажу, оскільки відсутня печатка ПТ«Ромашка» у записах трудової книжки ОСОБА_1 при звільненні 30.11.1995.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача починаючи з 01.07.1997 по 12.03.2001 року, оскільки відповідні записи внесені до трудової книжки з порушенням п. 2.21-1 Інструкції №58, тобто дата наказу про звільнення не співпадає з датою самого звільнення з роботи.

Відповідач вказує, що відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Враховуючи, той факт, що дані ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містять відомості про державну реєстрацію припинення юридичної особи ПТ «Ромашка», відповідач вважає, що позивачка недобросовісно використала своє право на належне пенсійне забезпечення. Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про періоди роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.

На підставі викладеного відповідач вважає, що Головним управлінням правомірно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.07.1997 по 12.03.2001 у зв`язку з відсутністю належного підтвердження страхового стажу роботи.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 13.03.2003 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 18).

22.04.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням стажу роботи в повному товаристві «Ромашка» та закритому повному товаристві «Ромашка» в період часу з 06.05.1996 по 12.03.2001 рр. (а.с. 8-10).

До заяви додано копії паспорту та трудової книжки.

У відповідь на вказане звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 31.05.2021 року вих. №8676-7746/М-02/8-1500/21 (а.с. 13-14) повідомило про наступне.

Перевіркою пенсійної справи встановлено, що безпідставно зараховано до страхового стажу період роботи в ПТ «Ромашка» з 01.07.1993 по 30.11.1995, оскільки відсутня печатка при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Пенсійну справу приведено у відповідність при страховому стажі 20 років 11 місяців (стаж враховано по 31.07.1992).

Щодо зарахування періоду роботи в ПТ «Ромашка» повідомлено, що період роботи в зазначеному товаристві з 06.05.1996 по 31.12.1997 не зарахований до страхового стажу, оскільки дата наказу про звільнення не співпадає з датою про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції № 58.

Також відповідач роз`яснив позивачці, що відповідно до п. 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків.

29.06.2021 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії з урахуванням стажу роботи за період з 1993-1997 рр. (а.с. 15).

Листом від 11.08.2021 року вих. №13746-14271/М-02/8-1500/21 (а.с. 16-17) Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало відповідь, у якій повідомлено, що перевіркою пенсійної справи встановлено, що безпідставно зараховано до страхового стажу період роботи в ПТ «Ромашка» з 01.07.1993 по 30.11.1995, оскільки відсутня печатка при звільненні, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. Пенсійну справу приведено у відповідність при страховому стажі 20 років 11 місяців (стаж враховано по 31.07.1992). До страхового стажу не зарахований період роботи з 06.05.1996 по 31.12.1997 рр. в ПТ «Ромашка», оскільки дата наказу про звільнення не співпадає з датою про звільнення.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії із врахуванням періодів роботи у Повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником Малого підприємства « Ромашка», позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Умови призначення пенсії за віком визначає стаття 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз. 1 пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення/перерахунку пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку.

У трудовій книжці ОСОБА_4 (а.с. 9), дата заповнення 24 липня 1973 року, наявні такі записи, що стосуються спірного періоду:

01.07.1992 прийнята на роботу кравчинею жіночого одягу в МТ «Ромашка». Підстава запису: розпорядження Болградської адм. №180 від 06.1992 р. Запис зроблений з приміткою «без печати», а також «директор (підпис) Терзи».

06.05.1996 звільнена з роботи по ст. 36 КЗпП України з переведенням у повне товариство «Ромашка». Підстава запису: розпорядження райгосадм. №337 від 06.05.1996. Запис зроблений з приміткою «без печати», а також «директор (підпис) Терзи».

06.05.1996 - прийнята на роботу кравчинею жіночого одягу в повне товариство «Ромашка». Підстава запис: розпорядження райгосадм. №337 від 06.05.1996. Запис зроблений з приміткою «без печати», а також «директор (підпис) Иванова».

31.12.1997 - звільнена з роботи по ст. 36 КЗпП України з переведенням у закрите повне товариство «Ромашка». Підстава запису: наказ №.. від 12.03.2001; «директор (підпис) Иванова».

Також на підтвердження роботи в МТ/ПТ «Ромашка» позивачем подано до органів ПФУ архівні документи, зокрема:

Архівний витяг з розпорядження представника Президента України Болградської районної державної адміністрації від 25.06.1992 року №80 «Про комерціалізацію Болградського районного комбінату побутового обслуговування», згідно якого на базі структурних одиниць комбінату створено КПП с. Дмитровка «Ромашка», керівником якого призначено ОСОБА_5 (а.с. 19-20);

Архівний витяг з розпорядження голови Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 26.05.1996 року №337 «Про перереєстрацію повного товариства «Ромашка», згідно якого втратило силу розпорядження від 24.07.1992 року №136 «Про реєстрацію державного комунального підприємства «Ромашка»; набуття ним статусу юридичної особи. Засновниками товариства є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (а.с. 21-22).

На підтвердження трудової діяльності з 1992 по 2001 роки в повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником малого підприємства «Ромашка», позивачка також надала копії трудових книжок свідків, які працювали разом із нею, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29-31), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27-28).

Порядок №637 регламентує таку процедуру підтвердження трудового стажу показаннями свідків.

Згідно пункту 17 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

Згідно пункту 18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Дослідивши трудові книжки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 29-31), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27-28), судом встановлено, що вказані особи працювали разом із ОСОБА_1 у малому товаристві « ОСОБА_7 », реорганізованому в повне товариство «Ромашка», зокрема у спірний період з 01.07.1992 по 12.03.2001 рр.

Окрім того, судом встановлено, що разом з позивачкою працювала та була засновницею повного товариства «Ромашка» ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року по справі №497/118/15-а (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 44266220) задоволено позов ОСОБА_6 до Управління пенсійного фонду України в Болградському районі Одеської області. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії для розгляду спірних питань, пов`язаних з призначенням та виплатою пенсій управління Пенсійного фонду України у Болградському районі Одеської області від 17.10.2014р. № 48 щодо відмови ОСОБА_6 в підтвердженні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Болградському районі Одеської області призначити з 10.08.2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст.26 та п.7.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі №497/118/15-а (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 78077222) залишено без змін постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року у справі №497/118/15-а.

Судами встановлено, що «… Мале підприємство «Ромашка» було реорганізовано в Повне товариство «Ромашка», куди позивач 6 травня 1996 року була переведена на роботу кравчинею жіночого одягу, про що зроблено запис в її трудовій книжці за порядковим №5. Після вчинення даного запису зазначено «без печатки», однак проставлено печатку Повного товариства «Ромашка». За порядковим №6 здійснено запис про прийняття позивачки на роботу кравчинею в Повне товариство «Ромашка», жіночий одяг, і засвідчено печаткою ПТ «Ромашка». Далі за порядковим №7 значиться запис « 31.12.1997 року звільнена з роботи по ст.36 КЗпП України переводом в зв`язку з закриттям Повного товариства «Ромашка». Протокол № 1 від 12.03.2001 року». Засвідчено печаткою ПТ «Ромашка» і підписом посадової особи без зазначення прізвища та печаткою Дмитрівської сільської ради Болградського району Одеської області. Крім того, тут же в цьому записі дата вчинення запису « 31.12.1997 року» виправлена на 12.03.2001 року», втім ніяким чином це виправлення не засвідчено.».

Верховний Суд вважав вірними висновки суду апеляційної інстанції про те, що відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Вирішуючи цей спір, суд вважає релевантними обставини встановлені судовими рішеннями у справі №497/118/15-а, оскільки вони стосується підтвердження одного і того ж періоду роботу позивачів у МТ/ ПТ «Ромашка» (1992-2001 рр.), та відповідності дати звільнення з 12 березня 2001 року.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача з 01.07.1992 по 12.03.2001 року, оскільки відповідні записи внесені до трудової книжки з Інструкції №58, оскільки відсутня печатка при звільненні, та дата наказу про звільнення не співпадає з датою самого звільнення з роботи.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі Інструкція №58).

Згідно п. 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Згідно п. 1.2 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно п. 2.3 Інструкції №58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 4).

На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідальність за повноту і точність тих чи інших записів в трудовій книжці покладено на власника підприємства, установи, організації або на уповноважену ним особу, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 30 вересня 2021 року у справі №300/860/17.

Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - трудову книжку.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Водночас, незбереження архівних документів не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні стажу.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Однак, як встановлено судом, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей про трудовий стаж позивача, зокрема на підставі показань свідків, як передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, якою затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

При цьому, судом встановлено, що такі свідки є, їх трудові книжки залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №672/914/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №127/1849/17, від 31 березня 2020 року у справі №127/16245/17.

З урахуванням викладеного, надавши оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем безпідставно незараховано позивачу до стажу спірний період роботи, оскільки цей стаж підтверджується доказами, що досліджувались судом.

За встановлених вище обставин справи та нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на обчислення пенсії з урахуванням періоду роботи з 01.07.1992 року по 12.03.2001 року у Повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником Малого підприємства « Ромашка».

На підставі викладеного, суд вважає необхідним визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 01.07.1992 року по 12.03.2001 року у Повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником Малого підприємства «Ромашка».

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вирішуючи даний спір, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір. Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню.

Таким чином, для ефективного, повного захисту прав позивача у межах спірних правовідносин та дотримання гарантій щодо остаточного вирішення спору між сторонами, суд вважає доцільним вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.07.1992 року по 12.03.2001 року у Повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником Малого підприємства «Ромашка».

Суд відхиляє позовні вимоги щодо встановлення факту перебування у трудових відносинах, оскільки справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Водночас цей позов суд розглянув з виходом за межі позовних вимог в межах юрисдикції адміністративного суду.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 992,40 грн., де 992,40 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-78, 90, 139, 194, 205, 242-246, 255-258, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду роботи з 01.07.1992 року по 12.03.2001 року у Повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником Малого підприємства «Ромашка».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.07.1992 року по 12.03.2001 року у Повному товаристві «Ромашка», яке є правонаступником Малого підприємства «Ромашка», для обчислення пенсії з дати її призначення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992, 40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ).

Суддя О.В. Глуханчук