Справа № 755/19873/21
Суддя: Арапіна Н. Є.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за адміністративним позовом громадянки Азербайджану ОСОБА_1 до Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовом до Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Свої вимоги мотивувала тим, що 02 листопада 2021 року головним спеціалістом Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Шерепо С.С. складено протокол ПР МКМ № 008513 щодо позивача про адміністративне правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП. Крім того, 02 листопада 2021 року першим заступником начальника Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексієм Олександровичем винесено постанову ПН МКМ № 008497 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. Позивач вважає, що відповідачем порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відсутність перекладача під час складання протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не забезпечення права на професійну правничу допомогу. Позивач намагалася звертатися до органу ДМС із відповідними заявами про продовження дії тимчасової посвідки, але у зв`язку з обмеженням прийому відвідувачів через поширення гострої респіраторної хвороби COVD-19 та, враховуючи наявність малолітньої дитини, яка потребує уваги та турботи, не мала змоги подати заяву вчасно. Позивач на території України має чоловіка, з яким перебуває у офіційному шлюбі, та малолітню дитину, яка є громадянкою України, яка потребує постійного догляду з боку матері. Позивач мешкає з 2019 року у власній квартирі. У зв`язку з чим просить визнати протиправними та скасувати протокол ПР МКМ № 008513 від 02 листопада 2021 року про адміністративне правопорушення та постанову серії ПН МКМ № 008497 від 02 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення громадянкою Азербайджану ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд якої проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено його право подати відзив на позовом із доказами, якими він обґрунтовується.

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою Азербайджану (а.с. 9-16).

02 листопада 2021 року головним спеціалістом Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Шерепо С.С. складено протокол ПР МКМ № 008513 щодо позивача про адміністративне правопорушення, яке передбачено ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с.5-5-а).

Крім того, 02 листопада 2021 року першим заступником начальника Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Пустовіт Олексієм Олександровичем винесено постанову ПН МКМ № 008497 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 3 400,00 грн. (а.с. 6-7).

Позивач просить визнати протиправними та скасувати протокол ПР МКМ № 008513 від 02 листопада 2021 року про адміністративне правопорушення та постанову серії ПН МКМ № 008497 від 02 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення громадянкою Азербайджану ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено про порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відсутність перекладача під час складання протоколу та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, не забезпечення права на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки позивач, як особа з іноземним громадянством повинна дотримуватися вимог міграційного законодавства України (а.с. 103-105).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, є іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року для громадян країн-учасниць СНД встановлено безвізовий порядок в`їзду.

В силу п.18 ч.1 ст. 1 зазначеного Закону документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні є посвідка на тимчасове проживання.

Пунктом 15 статті 4 вказаного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251.

Відповідно до п.10 Порядку посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу Державної міграційної служби не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Відповідно до ч.1 ст. 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно положень статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 197-201, частина перша статті 203, статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на державний або громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законодавством передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Проаналізувавши зазначені правові норми, суд приходить висновку, що складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є предметом оцінки в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги, спрямовані на визнання його протиправним та скасування, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо твердження представника позивача про відсутність перекладача під час винесення постанови ПН МКМ № 008497 від 02 листопада 2021 року, суд виходить з такого.

Статтею 245 КУпАП України визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з вищевикладеного, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана виконати ряд дій, обов`язкове виконання яких в своїй сукупності сприяє правильному вирішенню справи по суті і винесенню законного рішення.

Згідно п. 2.6. Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28 серпня 2013 року, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача. Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Відповідно до ст. 274 КУпАП перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення.

Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 008513 від 02 листопада 2021 року вбачається, що позивач українську мову розуміє та не потребує послуг перекладача (а.с. 5-5-а).

Крім того, зі змісту письмових пояснень позивача від 02 листопада 2021 року вбачається, що позивач українську мову розуміє та не потребує послуг перекладача (а.с. 74).

Щодо тверджень позивача про не забезпечення її права на професійну правничу допомогу, суд вважає таке.

Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 008513 від 02 листопада 2021 року вбачається, що позивачу було роз`яснено її права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Однак, ні протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 008513 від 02 листопада 2021 року, ні письмові пояснення від 02 листопада 2021 року не містять даних про необхідність забезпечення позивачу права на професійну правничу допомогу.

Крім того, позивач просила розгляд справи про адміністративне правопорушення проводити за її відсутності, що підтверджується її особистим підписом у протоколі про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 008513 від 02 листопада 2021 року.

Щодо посилання позивача на перебування в зареєстрованому шлюбі та наявність неповнолітньої дитини суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.

При цьому даний факт не спростовує встановлені порушення в діях відповідача. Аналогічна правова позиція знаходить своє відображення в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі 343/2242/16, від 10.10.2019 у справі № 2340/2910/18, від 12.08.2020 у справі №755/14023/17, справі № 522/14416/18.

Щодо тверджень позивача про неможливість вчасно звернутися до органу ДМС із відповідними заявами про продовження дії тимчасової посвідки через обмеження прийому відвідувачів у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби COVD-19, суд вважає таке.

03 лютого 2020 року Кабінет Міністрів України ухвалив розпорядження «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території України гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом 2019-gCoV» № 93-р.

Постановою «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» від 11 березня 2020 року № 211 Кабінет Міністрів України в межах усієї території України встановив карантин на період з 12 березня до 03 квітня 2020 року заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

08 квітня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» № 215 назву і текст Постанови № 211 викладено у новій редакції, внаслідок чого було істотно доповнено перелік обмежень конституційних прав і свобод.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» (далі - Постанова № 392) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARSCoV-2, з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на території вказаних у цій Постанові регіонів із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого Постановою № 211.

Не скасовуючи постанови № 392, 22 липня 2020 року Кабінет Міністрів України ухвалив постанову «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 641, згідно з якою карантин було продовжено до 31 серпня 2020 року.

До постанови № 641 вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року, № 1100 від 11 листопада 2020 року, № 1236 від 09 грудня 2020 року, якими, зокрема, було продовжено дію карантину, встановленого Постановою № 211 та Постановою № 392.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (з урахуванням змін, внесених станом на дату виникнення та існування спірних правовідносин, далі - Постанова №1236) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (надалі COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України установлено карантин.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» від 17 березня 2020 року № 530 Державна міграційна служба України на період оголошеного карантину здійснює обслуговування іноземців та осіб без громадянства за окремо встановленим графіком роботи та лише у виключних випадках і у визначених підрозділах.

Для іноземців та осіб без громадянства такими виключними випадками є: отримання посвідок на тимчасове і постійне проживання, у разі невідкладної необхідності для отримання публічних, адміністративних та фінансових послуг.

Також, на період карантину, у випадку закінчення дії посвідки на тимчасове проживання іноземець чи особа без громадянства може подати документи для її продовження за 15 робочих днів до моменту закінчення дії посвідки в останній день подачі документів для її продовження, у звичайному режимі та відповідному територіальному підрозділі Міграційної служби.

Однак позивачем не надано суду доказів подачі письмових та або електронних звернень відповідачу щодо обміну посвідки на тимчасове чи постійне проживання в Україні не пізніш як за п`ятнадцять робочих днів до закінчення встановленого строку перебування на території України.

Крім того, зі змісту письмових пояснень позивача від 02 листопада 2021 року вбачається, що позивач за продовженням терміну перебування не зверталася, оскільки не знала про таку процедуру та усвідомлювала, що своїми діями умисно порушує законодавство України (а.с. 74).

Отже, позивачем порушено покладений на неї чинним законодавством України обов`язок дотримуватись вимог національного законодавства України.

Виходячи з наведеного, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», правові підстави щодо скасування постанови серії ПН МКМ № 008497 від 02 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення громадянкою Азербайджану ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП відсутні.

Тому у задоволенні позовних вимог громадянки Азербайджану ОСОБА_1 до Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності слід відмовити.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України "Про правовий статусі іноземців та осіб без громадянства", ст.ст. 9, 203, 222-2, 245, 246, 251, 254, 268, 274, 278, 280 КУпАП, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28 серпня 2013 року, ст.ст. 2, 5, 7-9,72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні позовних вимог громадянки Азербайджану ОСОБА_1 до Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправними та скасування протоколу про адміністративне правопорушення та постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Є.Арапіна