Справа № 820/1714/18
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 р.Справа № 820/1714/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 12.07.18 року по справі № 820/1714/18

за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИВ:

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі за текстом також - позивач), звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі та текстом також відповідач, ГУ ДФС у Харківській області), в якому просило визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо направлення податкових вимог № 81586-17 від 10.01.2018, вх. № 37 від 16 січня 2018 року, вх. № 56 від 22 січня 2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано протиправними дії податкового органу щодо направлення податкових вимог від 10 січня 2018 року № 81586-17, вх. № 37 від 16 січня 2018 року, вх. № 56 від 22 січня 2018 року.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 03.02.2022 постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року скасовано, а справу № 820/1714/18 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 прийнято до свого провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізюмського комунального підприємства теплових мереж на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі № 820/1714/18 за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання дій незаконними.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, позивач посилався на те, що чинним податковим законодавством не передбачено повноважень контролюючого органу повторно направляти платнику податків податкову вимогу у разі збільшення суми податкового боргу або допущення «технічної» помилки у сумі податкового боргу в податковій вимозі.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 КАС України.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що контролюючим органом 16 січня 2004 року за № 1/27 та 21 лютого 2004 року за № 2/28 на адресу позивача складені та направлені податкові вимоги відповідно до положень Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами» від 21 грудня 2000 року, № 2181-III (далі - Закон № 2181-III), що діяв на час прийняття податкових вимог, та 20 січня 2004 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано майно платника податків у податкову заставу за № 1807-8942.

Рішеннями Ізюмської міської ради 24 сесії 6 скликання від 24 лютого 2012 року № 1018 та 28 сесії 6 скликання від 31 травня 2012 року № 1161 надано дозвіл на заміну предмету податкової застави, на підставі яких контролюючим органом складено акт опису майна у податкову заставу від 20 березня 2014 року за № 1/32284148.

Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 27 лютого 2015 року описане майно згідно з указаним актом відповідно до статей 88-89 ПК України зареєстровано у податкову заставу.

Податковим органом прийнято рішення від 2 жовтня 2017 року, № 1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу відповідно до пункту 95.5 статті 95 ПК України.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 9 листопада 2017 року у справі № 820/4771/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, скасовано вказане рішення податкового органу від 2 жовтня 2017 року, № 1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Наведеними судовими рішеннями встановлено, що податкові вимоги від 16 січня 2004 року № 1/27 та від 21 лютого 2004 року № 2/28 не стосуються податкового боргу відповідача, який виник за період 2015-2016 років, оскільки такі податкові вимоги виставлені у 2004 році відповідно до положень Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами», який втратив чинність з 1 січня 2011 року, а тому не можуть регулювати питання погашення податкового боргу платника податку, що виник після вказаної дати. Стосовно податкового боргу, який рахувався у відповідача за звітний період 2015-2016 років, податковий орган повинен був прийняти та надіслати платнику податків нову податкову вимогу.

На виконання вказаної постанови, податковим органом 10 січня 2018 року сформовано позивачу податкову вимогу № 81586-17, за якою станом на 9 січня 2018 року сума податкового боргу платника податків з податку на прибуток підприємств та фінустанов комунальної власності (району або міста республіки в АРК) та обласного значення та з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) становить 1720780,46 грн. При цьому в графі "усього" вказано загальну суму податкового боргу в розмірі 8029195,38 грн. На копії зазначеної податкової вимоги, що надавалась представником позивача разом з позовною заявою, міститься відмітка про її отримання підприємством за № 37 від 16 січня 2018 року. В матеріалах справи наявна копія податкової вимоги від 10 січня 2018 року № 81586-17, на якій зазначено вхідний номер 56 від 22 січня 2018 року.

В податковій вимозі від 10 січня 2018 року № 81586-17 за вхідним номером 56 від 22 січня 2018 року зазначено, що станом на 09 січня 2018 року сума податкового боргу вказаного платника податків з податку на прибуток підприємств та фінустанов комунальної власності (району або міста республіки в АРК) та обласного значення та з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) становить 8029195,38 грн, в графі "усього" вказано загальну суму податкового боргу в розмірі 8029195,38 грн.

У зв`язку із технічною помилкою сум податкового боргу, контролюючий орган направив на адресу підприємства лист від 27 березня 2018 року за № 12260/10/20-40-17-04-22, в якому повідомлялось, що на адресу підприємства направлено податкову вимогу від 10 січня 2018 року № 81586, котра отримана підприємством 16 січня 2018 року, яка містила технічну помилку, а саме у повідомленні про суму податкового боргу вказано, що станом на 09 січня 2018 року сума податкового боргу вказаного платника податків становить 1720780,46 грн. Також у вказаному листі зазначено, що в графі "усього" в таблиці, яка відображає загальну суму податкового боргу у розрізі податків, вказано суму податкового боргу у розмірі 8029195,38 грн, з метою виправлення помилки було надано корінець вимоги від 10 січня 2018 року за № 81586-17 з скорегованою сумою податкового боргу, який отримано підприємством 22 січня 2018 року та яку необхідно вважати дійсною.

Не погодившись із прийнятими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту направлення першої податкової вимоги податковий борг Ізюмського комунального підприємства теплових мереж існував не припиняючись до теперішнього часу, у зв`язку з чим підстав для вилучення або скасування податкової застави відповідно до діючих норм законодавства не було та податкова вимога не містить сум податкового боргу, стосовно якого минув строк давності, установлений ПК України. Факт податкової застави не оскаржувався позивачем, відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 27 лютого 2015 року описане майно згідно з актом зареєстровано у податкову заставу. На момент винесення вказаної вимоги, податкова заборгованість не погашена, тому податковий орган діяв в межах та у спосіб, визначений законом.

У свою чергу, Верховним Судом у постанові від 03.02.2022 у справі № 820/1714/18 вказано на необхідність дослідження того, чи відповідають дії відповідача критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, і чи створюють для позивача правові наслідки, з урахуванням того, що Верховним Судом у справі № 820/4771/17 зроблено висновок, що на податковий борг позивача за період 2015-2016 р.р. не повинна була надсилатись нова податкова вимога, оскільки податковий борг виник у 2004 році і не переривався, а позивачу надсилались податкові вимоги № 1/27 від 16.01.2004 та № 28 від 21.02.2004. Також указано на необхідність врахування того, що податкові вимоги від 10 січня 2018 року № 81586-17, від 16 січня 2018 року, від 22 січня 2018 року направлялись відповідачем не з власної ініціативи, а на виконання рішення суду у справі № 820/4771/17, у якій відповідач навпаки доводив, що він не повинен направляти податкові вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 14.1.153 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Положеннями статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Процедура погашення податкового боргу до 1 січня 2011 року була врегульована Законом № 2181-III, відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 якого, у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов`язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов`язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов`язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки.

За змістом пунктів 8.1, 8.2 та 8.3 статті 8 Закону № 2181-III з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає у разі, зокрема, несплати у строки, встановлені цим Законом, суми податкового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.

Аналогічні положення щодо податкової застави викладені і в Податковому кодексі України.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Статтею 93 Податкового кодексу України передбачено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1 - 93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Відповідно до ст. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Як убачається з довідки ГУ ДФС у Харківській області № 12259/10/20-40-17-04-22 від 27.03.2018, з моменту направлення першої податкової вимоги № 1/27 від 16.01.04 податковий борг Ізюмського комунального підприємства теплових мереж існував не припиняючись до теперішнього часу, у зв`язку з чим підстав для вилучення або скасування податкової застави відповідно до діючих норм законодавства не було. У вказаній довідці зазначено, що податкова вимога № 81586-17 від 10.01.2018 сформована на суму 8029195,38 грн та не містить сум податкового боргу, стосовно якого минув строк давності, встановлений Податковим кодексом України, тобто 1095 днів.

Оскільки перша податкова вимога винесена контролюючим органом 16.01.2004, саме з вказаної дати майно платника податків є предметом податкової застави.

Факт податкової застави не оскаржувався позивачем. Натомість рішенням Ізюмської міської ради 24 сесії 6 скликання № 1018 від 24.02.2012 та рішенням Ізюмської міської ради 28 сесії 6 скликання № 1161 від 31.05.2012 надано дозвіл на заміну предмету податкової застави та на підставі цих рішень Ізюмською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області складено акт опису майна Ізюмського комунального підприємства теплових мереж у податкову заставу № 1/32284148 від 20.03.2014. Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 27.02.2015 описане майно згідно з указаним актом зареєстровано у податкову заставу.

Оцінюючи дії відповідача щодо винесення оскаржуваних податкових вимог на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ураховує таке.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначалося вище, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року у справі № 820/4771/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року, скасовано рішення податкового органу від 2 жовтня 2017 року № 1 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.

Проте у подальшому вказані судові рішення у справі № 820/4771/17 скасовано постановою Верховного Суду від 28 серпня 2018 року та прийнято нову постанову, якою відмовлено Ізюмському комунальному підприємству теплових мереж у задоволені позову про скасування вказаного рішення.

Верховним Судом у справі № 820/4771/17 зроблено висновок, що на податковий борг позивача за період 2015-2016 р.р. не повинна була надсилатись нова податкова вимога, оскільки податковий борг виник у 2004 році і не переривався, а позивачу надсилались податкові вимоги № 1/27 від 16.01.2004 та № 28 від 21.02.2004.

Разом з цим колегія суддів ураховує правові висновки Верховного Суду у цій справі та зазначає, що податкові вимоги від 10 січня 2018 року № 81586-17, від 16 січня 2018 року, від 22 січня 2018 року, дії щодо направлення яких оскаржуються позивачем у цій справі, направлялись відповідачем не з власної ініціативи, а на виконання рішення суду у справі № 820/4771/17, у якій відповідач, навпаки, доводив, що він не повинен направляти податкові вимоги.

Таким чином податковий орган при винесенні спірних податкових вимог фактично діяв на виконання рішення суду у справі № 820/4771/17.

При цьому обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у Харківській області щодо направлення податкових вимог № 81586-17 від 10.01.2018, вх. № 37 від 16 січня 2018 року, вх. № 56 від 22 січня 2018 року сам собою не сприяє ефективному відновленню порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, оскільки зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення позивачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ізюмського комунального підприємства теплових мереж залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі № 820/1714/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 23.01.2023 року