Справа № 580/4655/22
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року справа № 580/4655/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27 вересня 2022 року №02 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком за Списком №2;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 20.07.1987 по 24.03.1991 на ВАТ "АЗОТ" та призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2, з моменту виникнення права на таку пенсію, на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що на момент звернення її вік становив 53 роки 2 місяці, страховий стаж 33 роки 11 місяців 29 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком №2 6 років 6 місяці 19 днів. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 період роботи у ВАТ «АЗОТ»: з 20.07.1987 прийнята слюсарем КВПіА 4 розряду цеху (А-3) аміаку другої черги виробництва аміаку; з 01.02.1989 по 24.03.1991 переведена контролером 3 розряду цеху (АСіП) антикорозійних составів і покриттів. Пільговий стаж підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 09.09.1885, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Враховуючи те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, на думку позивача, відповідач протиправно не врахував вказані періоди роботи ВАТ «АЗОТ» до пільгового стажу за Списком №2. Відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день, дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений Постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 р. №1173. Посади, на яких працювала позивач, на ВАТ «АЗОТ» відносяться до професій, які користуються правом пільгового пенсійного забезпечення.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач 1 проти позову заперечив. У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 27.10.2022, відповідач 1 вказав, що згідно з наданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, загальний страховий стаж роботи позивача складає 33 роки 11 місяців 29 днів, при цьому підтверджений в установленому законодавством порядку пільговий стаж роботи по Списку №2 відсутній. До пільгового стажу не зараховано такі періоди: - період роботи згідно пільгової довідки №801-58/191 від 08.08.2022, виданої ПАТ Азот з 20.07.1987 по 24.03.1991, оскільки відсутня довіреність Голови Правління ПрАТ Азот від 30.12.2021 №500-08/80 на право підпису директора департаменту з управління персоналом і соціальних питань, яким підписана довідка. За наслідками розгляду заяви відповідач 1 прийняв спірне рішення, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з недосягненням пенсійного віку визначеного законом та відсутністю необхідного пільгового стажу за списком №2, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Також вказує, що застосування на час виникнення спірних правовідносин положень Закону № 1788 в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах є безпідставним в силу норм ст. 19 Конституції України.

Відповідач 2 подав до суду 01.11.2022 відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі знищенням пенсійного віку, у зв`язку з тим, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Позивач на момент звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не досягла віку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058. Тому, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області обгрунтовано прийняв спірне рішення від 27.09.2022 № 02 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи та не настання пенсійного віку.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

З трудової книжки НОМЕР_1 від 09.09.1985 вбачається, що у спірний період відповідно до запису № 6 позивач з 20.07.1991 прийнята слюсарем КВПіА 4 розряду цеху (А-3) аміаку другої черги виробництва аміаку (наказ № 1843-ок від 16.07.1987); з 01.02.1989 по 24.03.1991 переведена контролером 3 розряду цеху (АСІП) антикорозійних складів і покриттів.

Згідно з довідкою ПАТ АЗОТ про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 801-58/191 від 08.08.2022 ОСОБА_1 працювала повний робочий день у ВАТ АЗОТ з 20.07.1987 по 31.01.1989 на посаді слюсара КВПіА (цех А-3 з виробництва аміаку); з 01.02.1989 по 24.03.1991 за посадою контролер (цех антикорозійних сполук і покриттів), що передбачено списком № 2.

21.09.2022 позивач звернулася до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, як працівниця, зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2.

Відповідно до Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020, за принципом екстериторіальності виконавцем визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (відповідач 1).

За результатом розгляду заяви позивача від 21.09.2022 відповідач 1 прийняв рішення №02 від 27.09.2022, яким відмовив позивачу в призначенні пенсії на пільгових умовах з тих підстав, що до пільгового стажу не зараховано період роботи згідно пільгової довідки № 801-58/191 від 08.08.2022, виданої ПАТ Азот, з 20.07.1987 по 24.03.1991, оскільки відсутня довіреність Голови Правління ПрАТ Азот від 30.12.2021 №500-08/80 на право підпису директора департаменту з управління персоналом і соціальних питань, яким підписана довідка. Також відповідач 1 у спірному рішення зазначив, що умовно пільговий стаж роботи за списком №2 становить 06 років 06 місяців 19 днів при дооформленні документів.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" N1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон N1058-IV).

Статтею 8 Закону N1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону N1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Частиною 1 статті 114 Закону N1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

У силу вимог п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону N1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Ця норма кореспондується із положеннями п.б ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 N1788-XII (далі - Закон N1788-XII).

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

При цьому, 3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.08.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) розділом XIV1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.».

Водночас, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі №580/360/3611/20.

Враховуючи зазначене вище, твердження відповідача 1 про те, що у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення Закону № 1058-IV від 09.07.2003, як пізніше прийнятого акта, суд вбачає безпідставним.

Враховуючи, що відповідно до довідки ПАТ Азот про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 801-58/191 від 08.08.2022 позивач працювала на посадах, передбачених списком №2, з 20.07.1987 по 24.03.1991, всього 3 роки 08 місяців 05 днів, суд дійшов висновку, що відповідач 1 протиправно не зарахував зазначений період роботи позивача в ВАТ Азот до пільгового стажу.

Посилання відповідача 1 на відсутність довіреності Голови Правління ПрАТ Азот від 30.12.2021 №500-08/80 на право підпису директора департаменту з управління персоналом і соціальних питань, яким підписана довідка ПАТ Азов №801-58/191 від 08.08.2022, як на підставу відмови у зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу позивача, суд вважає безпідставним, з огляду на таке.

Довідка ПАТ Азов №801-58/191 від 08.08.2022 в повному обсязі підтверджують відомості трудової книжки позивача про період її роботи, та підтверджує право позивача на пенсію за списком №2.

Порядок №637 доповнено формою довідки (додаток №5) згідно з Постановою КМ України №920 від 05.07.2006, тобто законодавством затверджено, що зразок довідки повинен містити підписи керівника, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера. З зазначеної довідки вбачається, що вона підписана директором департаменту з управління персоналом і соціальних питань, головним бухгалтером та начальником відділу кадрів. При цьому, директор департаменту з управління персоналом і соціальних питань підписав довідку на підставі довіреності Голови Правління ПрАТ Азот № 500-08/80 від 30.12.2021.

Порядком № 637 не передбачає обов`язку заявника надавати документи, на підставі яких пенсійний орган при розгляді питання щодо призначення пенсії мав би встановити право підпису, зокрема, в даному випадку справжність підпису директора департаменту з управління персоналом і соціальних питань, яким підписана довідка.

Суд зазначає, що відсутність довіреності Голови Правління ПрАТ Азот № 500-08/80 від 30.12.2021, не може слугувати самостійною та достатньою підставою для неврахування періодів роботи позивача до її пільгового стажу з огляду на їх підтвердження відомостями трудової книжки позивача та уточнюючою довідкою та може вважатися формальною підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що довідка ПАТ Азот № 801-58/191 від 08.08.2022 не суперечить вимогам законодавства.

За вказаних обставин рішення відповідача 1 №02 від 27.09.2022 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком за Списком №2 є протиправним і підлягає скасуванню, тому позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах (Список №2) з моменту набуття права на таку пенсію у відповідності до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суд зазначає таке.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати нормизаконута вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідалозакону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне, для повного та належного захисту прав позивача, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву позивача від 21.09.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, враховуючи, що саме цей пенсійний орган прийняв спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 .

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на кожну із сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів необхідно стягнути судовий збір в сумі 496,20 грн.

Керуючись ст.5, 9, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) №02 від 27.09.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії на пільгових умовах за віком на підставі пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, період її роботи з 20.07.1987 по 24.03.1991 на ВАТ АЗОТ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 21.09.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу спірний період та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ