Справа № 200/12569/21
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року справа №200/12569/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 р. у справі № 200/12569/21 (головуючий І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

24 вересня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати позивачу заборгованості та щомісячної пенсії за віком відповідно до його заяви; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсію за віком позивачу та виплатити заборгованість за весь період, починаючи з 1 січня 2016 року, на загальних підставах, а саме - без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Позивач у зв`язку зі зміною місця постійного проживання та за реєстрації на м. Українськ Донецької області особисто звернувся до Селидівського сервісного центру № 7 Пенсійного фонду в Донецькій області із заявою про виплату йому пенсії, до якої додав всі необхідні документи, а також заяву, в якій зазначив, що не бажає набувати статус внутрішньо-переміщеною особи та просив здійснити запит його пенсійної справи.

Зазначає, що після цього звертався до відповідача із проханням (усним) повідомити про результат розгляду його заяви, але отримав відповідь, що виплату пенсії йому здійснювати не будуть у зв`язку із відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи.

22 липня 2021 року позивач письмово звернувся до відповідача та просив на загальних підставах здійснити пенсійні виплати.

У відповіді від 28 серпня 2021 року (вих. № 11115-10402/Л-15/8-0500/21) відповідач повідомив позивачу, що виплата призначеної йому пенсії здійснюватись не буде у зв`язку із відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи. Посилався при цьому на постанови Кабінету Міністрів України № 365, № 352 від 8 червня 2016 року, № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

ОСОБА_1 зазначає, що вважає відмову пенсійного органу протиправною, так як право на отримання пенсії є конституційною гарантією громадянина і суми призначеної особі пенсії є її власністю, оскільки із його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснюватися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу (а.с. 1-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 р. у справі № 200/12569/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправними дії Головно управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови ОСОБА_1 поновити на загальних підставах виплату пенсії та сплатити виниклу з 1 січня 2016 року заборгованість. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити на загальних підставах нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 заборгованість з пенсії, яка виникла за період з 1 січня 2016 року по дату поновлення поточної виплати пенсії.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 18 травня 2021 року позивач звернувся до Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Донецькій області із заявою про поновлення виплати пенсії, призначеної йому відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої додав копію паспорта, довідку про присвоєння ідентифікаційного коду. Довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи надана не була.

На письмове звернення позивача від 22 липня 2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, останнім 26 серпня 2021 року була надана відповідь відповідно до Закону України Про звернення громадян, в якій позивачу було надано роз`яснення про необхідність надання довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач зазначає, що згідно ст. 4-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 особа, яка після початку антитерористичної операції перемістилась з тимчасово непідконтрольній українській владі території України на підконтрольну територію вважається внутрішньо переміщеною особою; статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою, виданою згідно постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

З метою обліку внутрішньо переміщених осіб створюється єдина інформаційна база і виплата пенсії внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку згідно довідки ВПО.

Враховуючи те, що позивач при зверненні за поновленням виплати пенсії до пенсійного органу не надав діючу довідку про отримання статусу внутрішньо переміщеної особи, управління правомірно відмовилось поновити виплату позивачу пенсії.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання до 27 квітня 2021 року: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання з 27 квітня 2021 року: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 55).

Як встановлено судом на підставі пояснень сторін, позивачу призначена пенсія за віком відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 1, 28, 32-35).

Згідно довідки від 22 жовтня 2021 року, виданої відповідачем, позивач знаходиться на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком(а.с. 28).

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 року № 925 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях шляхом приєднання до головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях за переліком згідно з додатком. У додатку в якості територіальних органів, що приєднуються до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій зазначені всі територіальні управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в Донецькій області крім головного.

Наказом Пенсійного фонду України від 2 листопада 2020 року № 115 Про заходи у зв`язку з реорганізацією деяких територіальних органів Пенсійного фонду України від 9 жовтня 2020 року № 925 начальникам Головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Луганській областях наказано вчиняти дії, спрямовані на ліквідацію управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь Пенсійного фонду України, зокрема, щодо утворення та затвердження складу комісій з припинення управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, а також об`єднаних управлінь, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 9 жовтня 2020 року № 925 Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України та ін.

Згідно п. 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, у разі злиття органів державної влади, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття.

9 вересня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/376/15-г досліджував питання особливостей правонаступництва органів державної влади дійшов наступних висновків:

"…інститут правонаступництва органів державної влади різниться від інституту правонаступництва суб`єктів приватного права, оскільки є більш ширшим за змістом, включаючи в себе: правонаступництво в завданнях, функціях та повноваженнях як складових категорії компетенції органу виконавчої влади, а також щодо конкретних управлінських (організаційних) прав та обов`язків, які складають зміст відповідних правовідносин - тобто публічне правонаступництво за якого відбувається перехід владних прав та функції органу, що реорганізовується до органу, що створюється та правонаступництво в майнових приватних правовідносинах, у яких орган влади виступає як юридична особа приватного права […].

Отже, мало місце публічне правонаступництво від Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

У довідці від 22 жовтня 2021 року, виданої відповідачем, позивач знаходиться на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні ПФУ, також зазначено, що пенсія позивачу нараховувалась та сплачувалась у період з липня 2014 року по грудень 2015 року (а.с. 28).

Суд зазначає, що ані рішення з приводу взяття позивача на облік Селидовським об`єднаним управлінням ПФУ, ані пояснень з цього приводу суду не надано.

Суду не надано жодних рішень та пояснень з приводу припинення виплати позивачу пенсії з 1 січня 2015 року.

Згідно штампу у паспорті позивача, з 27 квітня 2021 року позивач змінив зареєстроване місце проживання з м. Донецьк на м. Українськ (Донецької області) (а.с. 8).

18 травня 2021 року позивач звернувся із заявою № 1823 до Селидовському об`єднаному управлінні ПФУ про взяття на облік та поновлення виплати пенсії (а.с. 29, зв.бік а.с. 32).

Як зазначив позивач у позові, разом із даною заявою ним була подана заява, в якій позивач зазначив, що не бажає набувати статусу внутрішньо переміщеної особи та просить зареєструвати його як пенсіонера на загальних підставах.

Відповідачем копія вказаної заяви позивача суду не надана, як і не надано пояснень з приводу зазначеного позивачем у позові.

Відповідно до розписки-повідомлення від 18 травня 2021 року, позивачем до заяви будо додано: копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, заява, паспорт (а.с. 29-31).

Доказів прийняття будь-якого рішення за результатом розгляду заяви позивача суду не надано.

22 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що в квітні 2021 року звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про взяття його на облік за основним місцем реєстрації та із заявою, в якій зазначив, що не бажає отримувати статус внутрішньо переміщеної особи. Просив повідомити йому правові підстави наполягання пенсійного органу на тому, що він для поновлення виплати йому позивачу має стати на облік як внутрішньо переміщена особа та просив здійснювати нарахування та виплату йому пенсії без застосування до нього законів, що регулюють питання виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам (а.с. 10-11).

Листом від 26 серпня 2021 року (вих. № 11115-10402/Л-15/8-0500/21 відповідач повідомив позивачу, що статтею 1 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті, або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру. Отже, особа, яка прописалась на території підконтрольній українській владі після початку антитерористичної операції, вважається внутрішньо переміщеною особою. Постановою Кабінету міністрів України від 5 листопада № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам визначено, що призначення (поновлення) виплати пенсії ВПО здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, які розташовані на лінії зіткнення, уповноваженим банком є АТ Ощадбанк. Враховуючи зазначене, для поновлення виплати пенсії позивачу було рекомендовано звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України (через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб за місцем свого проживання (мешкання) із відповідною заявою, паспортом, обліковою карткою платника податку та діючою довідкою, яка підтверджує статус позивача як внутрішньо переміщеної особи, а також із заявою про відкритий рахунок для виплати пенсії у АТ Ощадбанк (а.с. 12).

Будучи не згідним із відмовою відповідача поновити виплату пенсії на загальних підставах та сплатити виниклу заборгованість, позивач звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 1788-ХІІ, Закон України "Про пенсійне забезпечення") пенсії виплачуються за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Суд зазначає, що доказів на підтвердження наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи суду не надано.

Крім цього, частиною 1 ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Суд зауважує, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи. Реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби, як то: доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Тобто, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або інші права, як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

На переконання суду прийняття Закону № 1706-VII спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а не на звуження їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в Законі України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV, яким встановлені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV).

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначалось судом, підстав припинення з 1 січня 2015 року виплати позивачу пенсії суду не повідомлено, копії рішення про таке припинення не надано.

Виходячи з приписів ст.ст. 44, 77, 79, 80 КАС України, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності припинення виплати позивачу пенсії з 1 січня 2015 року.

Враховуючи висновок суду про недоведеність відповідачем правомірності припинення Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області виплати позивачу з 1 січня 2015 року пенсії, суд вважає обґрунтованими та правомірними позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача поновити виплату йому пенсії.

Суд зауважує, що частина 1 ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, вільний вибір місця проживання.

Аналогічні положення передбачені ч. 1 ст. 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі - Закон № 1382- IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Позивач реалізував своє конституційне право на вільний вибір місця проживання в порядку, встановленому Законом № 1382-IV, був знятий з реєстрації у м. Донецьку та зареєстрував місце свого проживання у м. Українськ Донецької області.

Позивач зазначив, що як особа, яка має постійне місце проживання на підконтрольній Україні території, не має наміру користуватися додатковим захистом з боку держави, який передбачений для осіб зі статусом внутрішньо переміщених.

На переконання суду доводи відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону № 1706 та постанов Кабінету Міністрів України, які регламентують здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, є безпідставними, оскільки позивач має постійне місце проживання на підконтрольній українській владі території України та не виявляє наміру користуватися додатковим захистом, передбаченим законодавством для внутрішньо переміщених осіб.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Пунктом 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Таким чином, у зв`язку зі зміною зареєстрованого місця проживання позивач має право на поновлення виплати пенсії на загальних підставах, визначених Законом № 1058-IV та Порядком № 22-1.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача поновити виплату йому пенсії на загальних підставах підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача сплатити йому виниклу заборгованість, суд зазначає наступне.

Виплата пенсії за минулий час врегульована положенням ст. 46 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Отже, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому виниклу заборгованість з пенсії також підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 р. у справі № 200/12569/21 - залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 р. у справі № 200/12569/21 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 24 січня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко