Справа № 560/11634/22
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
іменем України

23 січня 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом від 01.11.2022, в якому просить: 1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 31.08.2018 по 29.10.2022.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що фактично остаточний розрахунок з ним здійснено 29.10.2022. Вказує, що звертався до відповідача щодо нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідач відмовив у проведенні виплати. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ухвали від 08.11.2022, суд відкрив спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

08.12.2022 до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволені позову відмовити. Зазначає, що на час звільнення був відсутній спір щодо виплати індексації чи її розміру. Також вказує, що позивач вже отримував у 2022 році середній заробіток за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , та 31 серпня 2018 року був звільнений з військової служби у запас, виключений зі списків особового складу військової частини (арк. спр. 10).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.12.2021 по справі №560/10717/21 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправною невиплату Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 : грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; індексацію грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

На виконання рішення від 15.12.2021 по справі №560/10717/21 Військовою частиною НОМЕР_1 нараховано та 08.04.2022 виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 2016-2018 роки в сумі 10824,11 грн (арк. спр. 12), та індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 в сумі 26985,42 грн (арк. спр. 11).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року по справі №560/4945/22 адміністративний позов - задоволено. Визнано необґрунтованим застосування Військовою частиною НОМЕР_1 місяця підвищення доходів (базового місяця) під час нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 із застосуванням січня 2008, як базового місяця для розрахунку індексації, з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання рішення суду, 29.10.2022 відповідач виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 55385,43 гривень (арк. спр. 13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так як остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 29 жовтня 2022 року періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 31.08.2018 (з дати звільнення) по 29 жовтня 2022 року.

При цьому, суд враховує, що Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року по справі №560/4935/22, позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 до 08.04.2022. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2018 до 08.04.2022 в сумі 37803 (тридцять сім тисяч вісімсот три) гривні 80 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Отже, за період з 31.08.2018 по 08.04.2022 відповідач поніс відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, і виплатив позивачу його середній заробіток за вказаний період, тому відсутні підстави повторно стягувати з відповідача середній заробіток за період з 31.08.2018 по 08.04.2022.

Як встановлено рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року по справі №560/4935/22, згідно з довідкою відповідача про розмір грошового забезпечення, позивачу нараховано за липень - серпень 2018 року 15890,26 грн. Сукупна кількість календарних днів за цей період складає 62 дня. Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача складає 256,29 грн. (15890,26 грн. : 62 календарний день).

За період з 09.04.2022 по 29.10.2022 розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 52283,16 грн (256,29 грн х 204 дні).

Верховним Судом сформовано ряд правових позицій щодо подібних правовідносин, зокрема, у справах №821/1083/17, №761/9584/15-ц, №806/2473/18, який передбачає співмірність розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, що законодавчо не врегульовано. Тобто, застосовується різний механізм розрахунків з дотриманням принципів пропорційності, справедливості та врахування обставин, що впливають на визначення її розміру.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що істотність частки невиплаченої суми при звільненні (55385,43 грн) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку за період з 09.04.2022 по 29.10.2022, що підлягав виплаті (52283,16 грн) становить 105,93% (55385,43 грн / 52283,16 грн х 100).

Отже, сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 105,93% становить: 256,29 грн (середньоденний заробіток позивача) х 105,93% х 204 (кількість днів затримки розрахунку) = 55383,96 грн.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин у цій адміністративній справі та правових позицій Верховного Суду щодо співмірності, які є різними щодо методики розрахунку за відсутності законодавчого врегулювання, суд першої інстанції вважає, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів правомірності невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку вчасно у повному обсязі у порушення вимог ст. 117 КЗпП України, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 гривень, тому ці витрати слід присудити на його користь.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.04.2022 по 29.10.2022 в сумі 55383,96 (п`ятдесят п`ять тисяч триста вісімдесят три гривні дев`яносто шість копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) гривень за рахунок асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 23 січня 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )
Головуючий суддя А.І. Петричкович