Справа № 200/5123/22
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року Справа№200/5123/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду, через систему «Електронний суд», надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про:

-визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії за віком, в частині відмови зарахування страхового стажу за період роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.12.1983 року, а саме: з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року, та період роботи з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року;

-зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зробити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 зарахувавши до страхового стажу період роботи зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.12.1983 року, а саме: з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року, та період роботи з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року та здійснити випалту різниці в пенсії, починаючи з дати призначення пенсії за віком.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 18.01.2022 року позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надав всі необхідні документи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначено пенсію відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.12.1983 року, а саме: з 23.04.1984 р. по 01.04.1986 р., оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, а також період роботи з 12.05.1989 р. по 18.11.1997 р., оскільки записи про прийняття, переведення, звільнення зроблені некоректно. Вважає рішення відповідача в частині не зарахування періодів роботи протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

16 січня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, зі змісту якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що до страхового стажу позивача не було враховано періоди роботи з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, на якому працював позивач та з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року, у зв`язку з тим, що записи про прийняття, переведення, звільнення виконані не коректно та потребують уточнення. У зв`язку з чим, у органу Пенсійного фонду відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.12.1983 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із поданням позову без дотримання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду 22 грудня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано копії та докази.

У період з 16 січня 2023 року по 20 січня 2023 року суддя Крилова М.М. перебувала у відпустці.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Великоновосілківським РВ УМВС України в Донецькій області 18 грудня 2001 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.01.2022 року №22 від 25.01.2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж складає 29 років 8 місяців 22 дні.

Листом від 01.02.2022 року Відділ обслуговування громадян № 15 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на звернення позивача від 18.01.2022 року повідомив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_3 , а саме : з 23.04.1984 по 01.04.1986 оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 12.05.1989 по 18.11.1997 оскільки записи про прийняття, переведення, звільнення зроблені не коректно та потребують уточнення.

Листом від 22.11.2022 року №17037-15717/Д-02/8-0500/22 відповідач, на підставі звернення позивача від 07.11.2022 року, повідомив, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_3 , а саме : з 23.04.1984 по 01.04.1986 оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 12.05.1989 по 18.11.1997 оскільки записи про прийняття, переведення, звільнення зроблені не коректно та потребують уточнення. Також вказав, що врахувати до стажу роботи період з 23.04.1984 по 01.04.1986 та з 12.05.1989 по 18.11.1997 можливо за умови надання довідки про стаж, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Розрахунком стажу, форма РС-право, підтверджується факт не зарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року та з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року.

Не погодившись з рішенням відповідача в частині не зарахування до страхового стажу спірних періодів ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

З листів відповідача від 01.02.2022 року та від 22.11.2022 року №17037-15717/Д-02/8-0500/22 вбачається, що позивачу до страхового стажу період роботи з 23.04.1984 по 01.04.1986 оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 12.05.1989 по 18.11.1997 оскільки записи про прийняття, переведення, звільнення зроблені не коректно та потребують уточнення.

Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював:

23.04.1984 року прийнятий на станцію технічного обслуговування автомобілів на посаді інженера-технолога;

01.04.1986 року переведений в Великоновосілківський ремонтно-транспортне підприємство;

12.05.1989 року прийнятий на посаду техника;

18.11.1997 року обраний директором підприємства «Богатир».

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить усі необхідні печатки та підписи відповідальних осіб.

На момент внесення у трудову книжку позивача запису про звільнення (28.12.1998 року) чинна інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року , яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110 (далі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 2.2 Інструкції №58, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження: відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення: відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України: відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з ним винагороди.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказ) (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати текст) наказу (розпорядження).

Аналіз вищезазначених положень законодавства свідчить про те, що записи до трудової книжки вноситься виключно власником або уповноваженим ним органом, у зв`язку з чим власнику трудової книжки не може ставитися в провину наявність неправильно занесених записів до трудової.

Окрім тою, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захист) населення України від 29 липня 1993 року №58, не передбачає наслідків для особи щодо якої вона складена, порушення порядку ведення трудової книжки.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна поліній висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Таким чином, ОСОБА_1 , який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу затвердження печатки із неправильною організаційно-правовою формою з вини адміністрації підприємства.

Невиконання підприємством вимоги Інструкції №58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Тобто, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи в останню вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, а недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду у постановах від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/6-а, у яких останній зазначив про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не проведено позивачу зарахування спірного періоду роботи, а тому порушені права позивача підлягають відновленню.

Щодо обраного способу захисту порушеного права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З метою повного та всебічного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом:

Визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії за віком, в частині відмови зарахування страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.12.1983 року, а саме: з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року, та період роботи з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року;

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зробити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 25 січня 2022 року зарахувавши до страхового стажу період роботи зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.12.1983 року з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року та з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року, та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

Отже позов підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 193, 205, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №22 від 25.01.2022 року про призначення пенсії за віком, в частині відмови зарахування страхового стажу ОСОБА_1 за період роботи згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.12.1983 року, а саме: з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року, та період роботи з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3; ) зробити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) з 25 січня 2022 року зарахувавши до страхового стажу періоди роботи зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.12.1983 року з 23.04.1984 року по 01.04.1986 року, з 12.05.1989 року по 18.11.1997 року та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (місцезнаходження: м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10; код ЄДРПОУ 89) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова