Справа № 400/1680/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2023 р. справа № 400/1680/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі - відповідач або Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки грошової компенсації за неотримане речове майно в повному обсязі по день фактичного розрахунку, з 11.12.2020 року (наступний день після виключення зі списків особового складу частини) по 12.02.2021 року (день фактичного розрахунку), за 64 дні з розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) за останні два календарних місяці;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки грошової компенсації за неотримане речове майно по день фактичного розрахунку при звільненні, з 11.12.2020 року (наступний день після виключення зі списків особового складу частини) по 12.02.2021 року (день фактичного розрахунку), за 64 дні з розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) за останні два календарних місяці.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на день виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , з 11.12.2020 року виникла заборгованість з виплати компенсації за неотримане речове майно. Компенсація за неотримане речове майно виплачена тільки 12.02.2021 року, тобто через 64 дні з дня виключення із списків військової частини. Оскільки відповідачем не виплачено у день виключення зі списків частини грошової компенсації за неотримане речове майно, то з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що грошова компенсація за неотримане речове майно є одноразовою грошовою соціальною виплатою та не відноситься до складових грошового забезпечення військовослужбовця, носить разовий компенсаційний характер. Тому, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в даному випадку не застосовуються.

Судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 13.06.2022 року суд зупинив провадження у справі до завершення воєнного стану в Україні.

Провадження у справі поновлено 24.01.2023 року.

Суд розглянув справу відповідно до вимог ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) без проведення судового засідання, в порядку письмового провадження, на підставі матеріалів справи.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 360 від 10.12.2020 року позивача виключено з списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Під час звільнення позивача з військової служби та виключення його зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, відповідачем не проведено повного розрахунку щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, хоча у вищезазначеному наказі відповідач зобов`язався виплатити позивачу компенсацію в сумі 94 490,75 грн.

12.02.2021 року позивачу виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 93 078,39 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача.

Відтак, на переконання позивача, відповідач у відповідності із ст. 117 КЗпП України має виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Отже, трудове законодавство у питаннях, що не врегульовані нормами спеціального законодавства, поширюється також і на військовослужбовців, тому доводи відповідача про зворотнє, судом не приймаються до уваги.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, суд вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, ст. 116 КЗпП України оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а ст. 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст. 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої ст. 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19.

Також у вказаній постанові Верховний Суд вказав: " ... Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)."
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначила, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Щодо розміру середнього заробітку, що підлягає компенсації, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (надалі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно п. 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно 12.02.2021 року, тобто вже після звільнення 10.12.2020 року, а отже поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до довідки відповідача від 11.12.2020 року, розмір грошового забезпечення позивача за два останні повні календарних місяці, що передували його звільненню, становить 18 014,40 грн. (жовтень 2020 року - 9 007,20 грн. та листопад 2020 року - 9 007,20 грн.).

Середньоденна заробітна плата позивача склала 428,91 грн. (18 014,40 грн. / 42 (кількість робочих днів за період з жовтня 2020 року по листопад 2020 року).

Оскільки, позивача виключено з списків особового складу частини 10.12.2020 року, а 12.02.2021 року з позивачем було проведено розрахунок, суд обраховує строк затримки розрахунку щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року.

Кількість робочих днів за час затримки виплати за період з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року - 42 дні. Виходячи з цього, сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату грошової компенсації за неотримане речове майно з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року, становить 18 014,22 грн. (428,91 грн. х 42 робочих дні).

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах є визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року) та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року в сумі 18 014,22 грн.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось, так як позивач на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат сторони суду не подали.

Позивач сплатив судовий збір в розмірі 908,0 грн.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, за таких обставин, позивач помилково сплатив 908,0 грн. судового збору.

За приписами ст. 7 ч. 1 п. 1 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд роз`яснює позивачу його право подати клопотання про повернення сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби за період з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 11.12.2020 року по 11.02.2021 року в сумі 18 014,22 грн. (вісімнадцять тисяч чотирнадцять гривень двадцять дві копійки).

4. У задоволенні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по 12.02.2021 року (день фактичного розрахунку), за 64 дні з розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) - відмовити.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз