Справа № 260/5284/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 січня 2023 року

м. Київ

справа №260/5284/21

адміністративне провадження № К/990/33008/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Білак М.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі № 260/5284/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі - відповідач 2, ГУНП у Закарпатській області), й якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Начальника ГУНП в Закарпатській області від 28 серпня 2021 року №1761 дск "Про створення дисциплінарної комісії та призначення службового розслідування";

- визнати протиправним та скасувати Висновок службового розслідування за відомостями щодо порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , від 08 вересня 2021 року № 831/106/2-2021дск;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Закарпатській області від 09 вересня 2021 року № 2092 дск "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції ГУНП в Закарпатській області" в частині звільнення старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах УОТЗ ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини З статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції, зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП в Закарпатській області від 20 вересня 2021 року № 2050дск про звільнення ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління оперативно-технічних заходів ГУ НП в Закарпатській області, з 20 вересня 2021 року, зі служби в поліції відповідно;

- зобов`язати начальника ГУНП в Закарпатській області поновити позивачку на посаді старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах управління оперативно-технічних заходів Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, з 20 вересня 2021 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України; клопотання із зазначенням підстав для поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор 406) копія ухвали про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 15 грудня 2022 року, що підтверджено розпискою у вказаному повідомленні.

26 грудня 2022 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі № 260/5284/21.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Білак М.В. (наказ від 29.12.22 №92-к), питання про наявність підстав для відкриття провадження за цією касаційною скаргою, з урахуванням заяви про усунення недоліків, вирішується колегією суддів в перший робочий день по виходу судді з відпустки.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В уточненій касаційній скарзі скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та вказує, що справа має виняткове значення для скаржника.

Так, за правилами пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Водночас вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі, розглянуте за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 29 квітня 2021 року у справі № 640/942/20, від 06 вересня 2018 року у справі № 265/6850/16-ц, а також постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 щодо застосування частини 7 статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 19 липня 2022 року № 2434-IX (далі - Закон № 2434-IX).

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

У справі № 640/942/20 спірні правовідносини виникли щодо оскарження наказу про звільнення позивача з посади генерального директора Департаменту територіального та місцевого розвитку Секретаріату КМУ у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 87 Закону №889-VIIІ.

У справі № 265/6850/16-ц предметом оскарження був наказ ПрАТ «МК «Азовсталь» від 04 листопада 2016 року № 162тд про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення технологічного процесу внаслідок недотримання вимог посадової і технологічної інструкцій про розливці сталі 24 вересня 2016 року, що призвело до завдання збитків підприємству, які відзначено в акті розслідування комісії від 04 жовтня 2016 року.

У справі № 6-703цс15 предметом розгляду Верховним Судом України була заява ПАТ «Укрнафта» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, а саме у звязку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих саме норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах частини 7 статті 43, пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Натомість у цій справі, що розглядається, спір виник у зв`язку із накладення на позивача дисциплінарного стягнення, за результатами реалізації якого позивача звільнено зі служби. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач скоїла дисциплінарний проступок, грубе порушення вимог посадової інструкції, пунктів 1, 4, 5, 6, 13 частини 3 статті 1, частинні статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року № 2337-УІІ, пунктів 1, 2, 5, 6 частини 1 статті 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-УІІІ "Про Національну поліцію", частини 3 статті 10 Закону України "Про захист персональних даних", пункту ІІ Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2021року за № 736, абзаців 21-26, 29 пункту 116 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, пункту 11 Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання , використання і знищення документів та інших носіїв інформації, що містять службову інформацію у Національній поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 26.01.2017 № 65, пунктів 1,2,3,5,8.11,12 частини 1 пункту 4 частини 2 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затвердженого наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, частини 7 розділу IV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893,пункту 4 частини 4 розділу І Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 26.01.2016 року № 50, що виразилось у використанні відкритого каналу зв`язку через месенджер "WatsАрр" в мережі "Інтернет" та пересилання інформації, яка у відповідності до підпункту 3 пункту 9, підпункту З пункту 10 Переліку затвердженого наказом НПУ від 12.10.2018 № 945, віднесена до службової, у незаконному копіюванні та пересиланні через месенджер "WatsАрр" в мережі "Інтернет" документів, що мають ступень секретності "таємно" та відповідають ст..4,4.1 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затверджену наказом СБ України від 23.12.2020 № 383, систематичному невиконанні наказів керівництва з питань службової діяльності, невжиття заходів з належної організації службової підготовки в УОТЗ ГУНП, неналежному виконання посадових інструкцій в частині оформлення про переміщення в УОТЗ та оформлення документів відносно працівників Управління ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ненадання в УФЗБО ГУНП матеріалів з питань виплати матеріальної допомоги для оздоровлення колишнім працівникам Управління ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , а також діючим працівникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перешкоджання під час проведення службового розслідування, незаконному копіюванні, пересиланні інформації з обмеженим доступом, яка стала відома у зв`язку із виконанням службових обов`язків.

При цьому, варто зауважити, що зазначені скаржником норми права (частина 7 статті 43 КЗпП України та стаття 39 Закону № 2434-IX) не були застосовані судами попередніх інстанцій при вирішенні спірних правовідносин у вказаній справі, а відтак посилання скаржника не необхідність врахування висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм є необґрунтованими.

З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справах № 640/942/20, № 265/6850/16-ц та № 6-703цс15 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постановах не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.

Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та наведеним скаржником судовим рішенням суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, у постановах від 28 січня 2020 року у справі №200/2048/19-а, від 20 лютого 2019 року у справі №818/258/17, від 24 липня 2019 року у справі №816/4725/15 Верховний Суд висловлював правову позицію, яка полягає у тому, що закріплені статтею 41 Закону України 15 вересня 1999 року № 1045-XIV «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», зокрема щодо неможливості притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, у силу частини дев`ятої цієї статті не поширюється на поліцейських. Тому, у даному випадку звільнення позивача проводиться у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що не є тотожним розірванню трудового договору з ініціативи роботодавця.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередніх ухвалах Верховного Суду від 21 жовтня 2022 року та від 11 листопада 2022 року про повернення касаційних скарг скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.

Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 07 грудня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року у справі № 260/5284/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк М.В. Білак