Справа № 280/5766/22
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
25 січня 2023 року Справа № 280/5766/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплаті позивачу у зв`язку із звільненням з військової служби грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 53 952 грн. 81 коп. ( з врахуванням компенсації ПДФО 18% в сумі 9173 грн. 31 коп.);

- зобов`язати з відповідача нарахувати та виплати позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 53 952 грн. 81 коп. (з врахуванням компенсації ПДФО 18% в сумі 9173 грн. 31 коп.).

Представник позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивач проходив військову службу у відповідача. В день виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 відповідач не провів з ним повний розрахунок, а саме - не виплатив грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 53 952 грн. 81 коп. Так, згідно з Довідкою від 80 17.01.2022 про вартість речового майна, що належить до видачі, сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яку відповідач повинен був виплатити позивачу, складає 53 952 грн. 81 коп. грн. Оскільки вказана сума не була виплачена відповідачем, останній, на думку позивача, допустив відповідну протиправну бездіяльність. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді від 05.10.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідь на відзив від відповідача до суду не надійшла.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

За час проходження військової служби позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 22.05.2015.

Наказом відповідача від 01.12.2021 № 238 позивача було звільнено в запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII).

31.01.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій зазначив, що при звільненні ним не була отримана виплата компенсації за неотримане речове майно за період служби.

Відповідач відповідь не надав.

Оцінюючи факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби, суд виходить із такого.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що «…служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо…».

Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами ст. 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 9-1 даного Закону речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Варто зауважити, що механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно регламентований Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 2-5 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Поряд із цим, відповідно до п. 4 Розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898 (далі - Інструкція), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Крім того, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення).

Згідно з абз. 3 п. 242 розділу XII Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Із наведених вище положень законодавства у відповідній сфері правовідносин вбачається, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, в тому числі у разі звільнення з військової служби. При цьому, на день звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини особа має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Згідно з усталеною правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 03.10.2018 по справі № 803/756/17, від 23.08.2019 по справі № 2040/7697/18, від 04.02.2020 по справі № 825/1571/16, від 30.07.2020 по справі № 820/5767/17, у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Застосовування в пункті 3 Порядку словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку свідчить те, що в п. 4 Порядку передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме: 1) рапорту як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності; 2) заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Так, судом встановлено, що у позивач проходив військову службу в Військової частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наказом від 01.12.2021 № 238 відповідач звільнив позивача в запас у зв`язку з закінченням строку дії контракту відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII.

Оскільки під час звільнення відповідач не виплатив позивачу компенсацію за неотримане речове майно за період служби та не видав довідку про вартість перерахованого неотриманого речового майна, останній звернувся до відповідача з відповідною заявою від 13.12.2021.

Відповідач надав позивачу Довідку № 80 від 17.01.2022 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, згідно з якою сума грошової компенсації складає 53 962, 81 грн..

Отже, виходячи з нормативно-правового регулювання у відповідній сфері правовідносин та встановлених обставин у справі, суд вважає, що позивач має законне право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 53 962, 81 грн., однак відповідач не вжив заходів, спрямованих на реалізацію такого права позивача,

Крім того, як попередньо було з`ясовано судом, Порядок передбачає можливість застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно: 1) рапорту як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності; 2) заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач 31.01.2022 подав відповідачу заяву про здійснення перерахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Отже, суд вважає, що позивачем у розумінні Порядку були вжиті належні процедурні заходи, спрямовані на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. У свою чергу, право позивача на отримання компенсації вартості за неотримане речове майно є законодавчо регламентованим та окремому доказуванню не підлягає.

Крім того, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи вказаним Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зокрема, в ч. 5 ст. 122 КАС України законодавець регламентував, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд встановив, що позивач був звільнений з військової служби 01.12..2021. З заявою про отримання довідки про вартість речового майна , що належить до видачі позивач звернувся до відповідача, у місячний строк, а саме 13.12.2021. Відповідач у порядку реагування на звернення позивача 17.01.2022 склав Довідку № 80 про вартість речового майна, що належить до видачі. Після цього, 31.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення виплати компенсації за неотримане речове майно. Позивачем отримано відповідь від Головного управляння НГУ від 15.02.2022 , що довідку передано до фінансової служби для виплати позивачу грошової компенсації в установленому законодавством порядку.

Законом України від 24.02.2022 №2102-1Х, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022 №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 року строком на 90 діб.

На підставі указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» позивача було призвано на військову службу за призовом під час мобілізації на час дії воєнного стану з 18 березня 2022 року.

Листом від 07.09.2022 відповідач повідомив позивачу, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України справи пов`язані з речовою службою військової частини було знищено або втрачено й запропоновано позивачу надати ще раз довідку № 80 від 17.01.2022 або її завірену копію, що за твердженнями позивача не є можливим, оскільки ним попередньо вже надано оригінал відповідної довідки відповідачу.

Отже, суд доходить висновку, що позивач добросовісно очікував на добровільну (у позасудовому порядку) виплату відповідачем грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, однак, триваюча бездіяльність відповідача зумовила необхідність звернення позивача до суду за захистом свого права у відповідній сфері правовідносин. При цьому, позивачем дотримані вимоги щодо звернення до суду з даним позовом у місячний строк з дня, коли він дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів згідно листа від 07.09.2022.

Крім того, суд враховує, що Порядком не визначений строк, протягом якого військовослужбовці після звільнення повинні звернутися за отриманням грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Доказів зворотнього представником відповідача не надано.

Доказів виплати грошової компенсації за неотримане речове майно станом на час розгляду справи, суду не надано.

Відтак, суд доходить висновку про допущену з боку військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України протиправної бездіяльності щодо невиплати компенсації вартості речового майна.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

На переконання суду, належним способом захисту в даному випадку, є саме стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 53 962, 81 грн. з відрахуванням необхідних податків та зборів.

Відтак, з метою повного захисту прав позивача суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та стягнути визначену у довідці № 80 від 17.01.2022 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовну заяву належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Керуючись статтями2,77,139,241,243-246,255 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРОПУ НОМЕР_3 ) щодо не виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) , в зв`язку із звільненням з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 53 962 гривня 81 копійка .

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 53 962 гривні 81 копійку з відрахуванням необхідних податків та зборів.

В іншій частині позовних вимоги відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова