Справа № 460/25262/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/25262/22 пров. № А/857/18111/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року, головуючий суддя Дуляницька С.М., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДСР НП України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2020 по 2022 рік, за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, 04 травня 2022 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2020 по 2022 рік, за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, 04 травня 2022 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства при його звільненні зі служби в поліції не нарахував та не виплатив йому компенсацію за невикористані ним частини основної чергової оплачуваної відпустки, додаткової оплачуваної відпустки, а також за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 по 2022 рік, за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2020, 2021 роки, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2020, 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, 04 травня 2022 року; зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 2020 по 2022 рік, за невикористані дні щорічної чергової відпустки за 2020, 2021 роки, за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за 2020, 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, 04 травня 2022 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ДСР НП України оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що за роки, що передують року звільнення, компенсація за невикористані дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток спеціальним законодавством не передбачена. Також зазначає, що за час служби позивач з рапортами до керівництва Департаменту про надання відпусток як учасник бойових дій за 2019-2022 роки не звертався.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 року у Національній поліції України, з 02.12.2019 року на посадах в Департаменті стратегічних розслідувань НПУ.

Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 04.05.2022 року №175 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

Копією посвідчення від 29.10.2015 року серії НОМЕР_1 підтверджується те, що позивач має статус учасника бойових дій.

Згідно з Довідкою заступника начальника управління-начальника 3-го відділу (кадрового забезпечення) 4-го управління від 30.08.2022 року, у період з 02.12.2019 року по 05.05.2022 року ОСОБА_1 проходив службу в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України.

Залишок невикористаних частин щорічних відпусток за час проходження служби ОСОБА_1 в ДСР становить:

за 2020 рік - 06 діб додаткової відпустки за вислугу років; за 2021 рік - 30 діб основної оплачуваної відпустки та 07 діб додаткової відпустки за вислугу років;

за 2022 рік - відпустки не надавались.

Наказом ДСР від 04.05.2022 року № 175 о/с за пункту 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 05 травня 2022 року з виплатою компенсації за 10 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 08 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році.

Додаткові відпустки зі збереженням грошового забезпечення відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 16-2 Закону України «Про відпустки» за 2020, 2021 та 2022 роки як учаснику бойових дій ОСОБА_1 не надавались.

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної оплачуваної відпустки, додаткової оплачуваної відпустки та додаткової відпуски як учаснику бойових дій за спірні періоди, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем всупереч правовим нормам при звільненні позивача з Департаменту стратегічних розслідувань протиправно не було здійснено нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020,2021,2022 роки. Водночас щодо компенсації за частину чергової основної оплачуваної відпустки (10 діб) та 8 діб додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час в 2022 році немає підстав, оскільки компенсація за вказані дні відпусток позивачу виплачена при звільненні, про що свідчить наказ від 04.05.2022 року № 175 о/с.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з положеннями статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Статтею 93 вказаного вище Закону визначено, що чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Так, Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин 8, 11 статті 93 Закону № 580-VIII, Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року.

Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Таким чином, у наступному календарному році, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання спеціальним законодавством питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за попередні роки, колегія суддів вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Згідно із статтею 24 Закону України «Про відпустки» і статтею 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

З огляду на викладене, відповідачем всупереч вказаним вище правовим нормам при звільненні позивача протиправно не було здійснено нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020, 2021, 2022 роки.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про часткову підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року у справі №460/25262/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький