Справа № 620/1445/22
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №620/1445/22 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року, прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20.01.2022 №84/к «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2022 та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач вказує, що згідно з листом Державного секретаря Кабінету Міністрів України Яреми О.И. від 26.11.2021 №32-768-ДСК працівниками Секретаріату Кабінету Міністрів України замовлялись ОСОБА_1 12.10.2021 та 26.10.2021 дозволи на вхід до Будинку Уряду. У листі Академії Державної пенітенціарної служби від 15.12.2021 №7/3707 ОСОБА_1 підтверджує факт відвідування ним 12.10.2021 та 26.10.2021 Будинку Уряду. Одночасно листи Міністерства юстиції України про погодження його відрядження до міста Києва 12.10.2021 та 26.10.2021 ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю погодження відрядження ОСОБА_1 порушено вимоги наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України».

Відповідач вважає обґрунтованим, за порушення вимог статей 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділу IV, пунктів А, Б, В, Ґ розділу V, розділів VІІ, VIII, IX Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально виконавчої служби України, пп. 3 п. 11 наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України» оголошення догани ректору Академії Державної пенітенціарної служби полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 .

Крім того, процедура притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснена у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки накладення дисциплінарного стягнення відбулося з дотриманням, як процедури, так і строків притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Отже, на думку відповідача, підстави для скасування наказу Міміста юстиції України від 20.01.2022 №84/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» - відсутні.

Щодо можливого порушення норм процесуального права судом першої інстанції, відповідач вказує на те, що здійснення розгляду справи №620/1445/22 за правилами спрощеного позовного провадження призвело до неповного дослідження доказів, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, і, як наслідок, висновки, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до статті 42 Закону України "Про вищу освіту" 30.03.2021 ОСОБА_1 був обраний ректором Академії Державної пенітенціарної служби, згідно з наказом Міністерства юстиції України від 06.04.2021 №684/к з 07.04.2021 позивача призначено на посаду ректора Академії Державної пенітенціарної служби та укладено контракт від 06.04.2021.

З 07.04.2016 року по теперішній час позивач перебуває на посаді ректора Академії Державної пенітенціарної служби, що підтверджується довідкою №26 від 25.01.2022.

Позивач має спеціальне звання полковника внутрішньої служби та є особою вищого начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

Міністерством юстиції України прийнято наказ від 10.12.2021 №4291/7 "Про проведення службового розслідування".

Відповідно до висновку службового розслідування від 21.12.2021 за порушення вимог статей 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділу IV, пунктів А, Б, В, Ґ розділу V, розділів VII, VIII, IX Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально виконавчої служби України, підпункту 3 пункту 11 наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 № 939/7 "Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України" ректору Академії Державної пенітенціарної служби полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 запропоновано оголосити догану.

14.01.2022 позивачем надано пояснення від №7/127.

Наказом Міністерства юстиції України від 20.01.2022 №84/к "Про накладення дисциплінарного стягнення" ректору Академії Державної пенітенціарної служби полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 оголошено догану.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що службове розслідування суперечить положенням наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 "Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України", адже відповідно до наявних у матеріалах справи доказів службові відрядження здійснювалися до Територіально відокремленого відділення "Білоцерківська філія Академії Державної пенітенціарної служби".

Також, суд першої інстанції суд дійшов висновку, що службове розслідування відносно позивача проведено не повно та не об`єктивно, без з`ясування всіх обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку, без встановлення дійсних причин і умов його вчинення. Не в повній мірі враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, відсутність негативних наслідків, особу позивача, попередню поведінку позивача та її ставлення до служби.

Таким чином, наказ Міністерства юстиції України від 20.01.2022 №84/к ''Про накладення дисциплінарного стягнення'' необхідно визнати протиправним та скасувати.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Щодо ймовірного порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема розгляд даної справи за правилами спрощеного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 та 3 ст. 12 КАС України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 12, ч. 4 ст. 257 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених ч. 4 ст. 12 КАС України.

Як вбачається з поданого клопотання відповідача, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1-3 ст. 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За приписами частин 5 та 7 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 261 КАС України встановлює наступні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі;

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими КАС України.

Згідно п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги п. 20 ч. 1 ст. 4 та ч. 6 ст. 12 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому колегія суддів відхиляє тезу апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

З аналогічних підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції в судовому засіданні.

Надаючи оцінку спірним відносинам по суті ,колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, статус персоналу, а також порядок проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України визначає Закон України від 23.06.2005 №2713-ІV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон №2713-ІV).

Статтею 14 Закону №2713-ІV визначає, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Громадяни України, які вперше зараховуються на посади рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби та у відповідних випадках пройшли встановлений строк випробування, складають присягу.

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання: старший начальницький склад - підполковник внутрішньої служби.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі Дисциплінарний статут), дія якого поширюється на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

За визначенням, що міститься у статтях 1 та 2 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

На виконання ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Керуючись абзацами 1 та 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 №356/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.03.2015 за №295/26740, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі Порядок №356/5).

Пунктом 1 розділу II Порядку №356/5 визначено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених а по охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового або начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Пунктом 5 розділу II Порядку №356/5 передбачено, що підстави для призначення службового розслідування можуть міститися у службових документах осіб рядового і начальницького складу, матеріалах перевірок, письмових зверненнях громадян України, осіб без громадянства та іноземців, депутатських запитах та зверненнях народних депутатів України, повідомленнях уповноважених органів досудового розслідування, заявах і повідомленнях інших правоохоронних органів. підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації або в інших документах, отриманих посадовими особами органів і установ в установленому законодавством України порядку.

Керуючись п. 1 розділу III Порядку №356/5 Міністр юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки, має право призначати службові розслідування за всіма підставами, визначеними цим Порядком, стосовно всіх категорій осіб рядовою і начальницького складу органів та установ.

Як було встановлено вище, Управлінням внутрішньої безпеки Державної кримінально-виконавчої служби України та органів юстиції Міністерства юстиції України скеровано Міністру юстиції України Малюсьці Д.Л. доповідну записку щодо проведення службового розслідування стосовно невиконання або неналежного виконання ректором Академії Державної пенітенціарної служби полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 під час службової діяльності вимог чинного законодавства.

Зі змісту вказаної доповідної записки вбачається, що ОСОБА_1 11.02.2021, 04.03.2021, 05.04.2021, 06.04.2021, 23.04.2021, 12.10.2021 та 26.10.2021 відвідував Будинок Уряду без погодження з заступником Міністра юстиції України, який координує діяльність навчальних закладів, чим порушив п. 4 наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України».

На виконання пунктів 8, 9 розділу III Порядку №356/5 проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Пункт 11 розділу III Порядку №356/5 забороняє проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування.

Розділом V Порядку передбачено, що службове розслідування повинне бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення уповноваженим на те начальником.

Як було вказано вище, відповідно до абз. 2 п. 2 Розділу II Порядку, Міністерством видано наказ від 10.12.2021 №4291/7 «Про проведення службового розслідування», яким:

призначено службове розслідування стосовно ректора Академії Державної пенітенціарної служби полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 ;

зобов`язано утворити комісію для проведення службового розслідування у складі згідно з додатком;

визначено комісії провести службове розслідування щодо невиконання ректором Академії Державної пенітенціарної служби полковником внутрішньої служби ОСОБА_1 під час службової діяльності вимог наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України» (із змінами):

визначено провести службове розслідування протягом одною місяця з дня його призначення та подати на розгляд і затвердження висновок службового розслідування разом із письмовим поясненням ОСОБА_1 або актом про його відмову від надання пояснення. У разі наявності у висновку службового розслідування відомостей, які підпадають під дію статті 8 Закону України «Про державну таємницю», Закону України «Про оперативно розшукову діяльність». Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Центрального управління Служби безпеки України від 23.12.2020 №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2021 за №52/35674, інших нормативно-правових актів у частині віднесення інформації до службової, такому висновку надати відповідний гриф секретності або гриф обмеження доступу.

Згідно пункту 1 розділу VIII Порядку №356/5 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку зазначаються посада, звання, прізвище, ініціали виконавця (голови, членів комісії), який (які) проводив (ли) службове розслідування, підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку зазначаються: відомості про обставини, за яких особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, вчинила дію або бездіяльність, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки, що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в ДКВС України і на займаній посаді з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристика особи (зокрема наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), яка вчинила дисциплінарний проступок, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, та їх наслідками; умови, що передували вчиненню дії або бездіяльності чи спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного; відомості про залучення до проведення службового розслідування фахівців та дані про них, подані ними результати.

У резолютивній частині висновку службового розслідування зазначаються: пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних видів заохочень або дисциплінарних стягнень, класифікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; підтвердження чи спростовування відомостей, які стали підставою для його призначення; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

У разі відсутності в начальника, який призначив службове розслідування, повноважень щодо накладення дисциплінарного стягнення, в резолютивній частині висновку службового розслідування подається клопотання до старшого прямого начальника, який наділений відповідним правом, про накладення на особу рядового чи начальницького складу іншого виду дисциплінарного стягнення.

На виконання п. 3 розділу VIII Порядку №356/5 висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.

Так, за результатами службового розслідування складено Висновок, який затверджено 21.12.2021 Міністром юстиції України Малюською Д.Л.

Згідно Висновку в ході проведеного службового розслідування, комісією було встановлено наявність обставин, за яких ОСОБА_1 було вчинено дію у вигляді непогодження ним своїх службових відряджень із заступником Міністра юстиції України, який координує діяльність Академії Державної пенітенціарної служби до міста Києва.

Так, згідно з листом Державного секретаря Кабінету Міністрів України Яреми О.И. від 26.11.2021 №32-768-ДСК працівниками Секретаріату Кабінету Міністрів України замовлялись ОСОБА_1 12.10.2021 та 26.10.2021 дозволи на вхід до Будинку Уряду.

У листі Академії Державної пенітенціарної служби від 15.12.2021 №7/3707 ОСОБА_1 підтверджує факт відвідування ним 12.10.2021 та 26.10.2021 Будинку Уряду.

Одночасно листи Міністерства юстиції України про погодження його відрядження до міста Києва 12.10.2021 та 26.10.2021 ОСОБА_1 не надано.

Таким чином, у зв`язку із відсутністю погодження відрядження ОСОБА_1 порушено вимоги наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України».

Відповідно до пункту 6, 7 розділу VIII Порядку №356/5 за результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності в установленому законом порядку.

За результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності у встановленому законом порядку.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності її підлеглих забороняється.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі відмови особи рядового чи начальницького складу від ознайомлення з наказом під підпис безпосередній начальник такої особи спільно з посадовою особою підрозділу персоналу складає відповідний акт.

Особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Як було вказано вище, під час службового розслідування встановлено наявність вини полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 у вчиненні ним дисциплінарного проступку щодо здійснення відрядження 12.10.2021 та 26.10.2021 без погодження заступника Міністра юстиції України Василика В.В .

Враховуючи фактичні дані, за порушення вимог статей 7 та 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділу IV, пунктів А, Б, В, Ґ розділу V, розділів VІІ, VIII, IX Кодексу професійної етики персоналу Державної кримінально виконавчої служби України, пп. 3 п. 11 наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України» ректору Академії Державної пенітенціарної служби полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 оголошено догану.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 №3460-IV начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Кодекс професійної етики персоналу Державної кримінально виконавчої служби України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 №1272/5 (із змінами внесеними згідно із наказом Міністерства юстиції України від 05.03.2020 №804/5) (далі - Кодекс професійної етики) - це система моральних норм, зобов`язань і вимог щодо сумлінного виконання службових обов`язків персоналом цієї служби, заснована на загальновизнаних моральних принципах і положеннях національного законодавства, міжнародних стандартах функціонування системи виконання кримінальних покарань.

На виконання пунктів А, Б, В розділу IV Кодексу професійної етики персонал ДКВС України на всіх рівнях несе персональну відповідальність за наслідки від своїх власних дій, бездіяльності або надання розпоряджень підлеглим, а також зобов`язаний завжди контролювати відповідність своїх дій закону.

Персонал ДКВС України повинен дотримуватись високих стандартів особистої чесності та порядності.

Персонал ДКВС України повинен докладати зусиль задля підтримки позитивних професійних відносин із засудженими, ув`язненими та членами їхніх сімей.

Персонал ДКВС України не повинен допускати, щоб його особисті, фінансові чи інші інтереси спричиняли конфлікт інтересів під час обіймання посади. Він несе відповідальність за недопущення таких конфліктів інтересів повинен звертатись за роз`ясненням у колізійних випадках.

Персонал ДКВС України повинен протидіяти всім формам корупції. Про випадки корупції особи з числа персоналу ДКВС України зобов`язані інформувати своє керівництво та інші відповідні органи.

Персонал ДКВС України повинен виконувати всі законні доручення свого керівництва, але утримуватися від виконання будь-яких доручень, які суттєво й явно порушують закон, і повідомляти про це вищестояще керівництво.

Персонал ДКВС України повинен завжди захищати право кожного на життя.

Під час виконання своїх щоденних обов`язків персонал ДКВС України повинен поважати та захищати людську гідність, забезпечувати дотримання і захист прав людини.

Персонал ДКВС України за жодних обставин не повинен заподіювати, провокувати або терпимо ставитися до будь-яких актів катування та іншого нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження або покарання, включаючи випадки надання таких розпоряджень керівництвом.

Персонал ДКВС України зобов`язаний поводитися із засудженими, ув`язненими, колегами та іншими особами з максимальною толерантністю та стриманістю, ввічливо та з повагою.

Персонал ДКВС України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Персонал ДКВС України повинен поважати принципи плюралізму і розмаїття й не допускати привілеїв чи обмежень засуджених та ув`язнених за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками чи виду інкримінованих їм злочинів.

Персонал ДКВС України повинен усвідомлювати необхідність протидіяти та боротися з расизмом і ксенофобією, а також сприяти гендерній толерантності та запобігати сексуальним домаганням у будь-якій формі стосовно інших співробітників, засуджених та ув`язнених.

Персоналу ДКВС України слід виконувати свої завдання справедливо, об`єктивно і послідовно.

Персонал ДКВС України зобов`язаний використовувати об`єктивні та справедливі дисциплінарні процедури, а також дотримуватися принципу, відповідно до якого засуджені й ув`язнені, яких обвинувачено в дисциплінарному правопорушенні, вважаються невинуватими, доки їхню вину не буде доведено в законному порядку.

Розділом VІІ Кодексу професійної етики врегульована поведінка персоналу ДКВС України у позаробочий час, а саме:

Персонал ДКВС України зобов`язаний не чинити дій і вчинків, що можуть зашкодити інтересам чи негативно вплинути на репутацію ДКВС України;

Персонал ДКВС України зобов`язаний повідомити вищестоящому керівництву про будь-яке провадження, відкрите за фактом вчинення ним кримінального або іншого правопорушення;

Персонал ДКВС України не може обіймати будь-які інші оплачувані посади, займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової та творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики зі спорту) або підприємницькою діяльністю, бути у складі правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємництва або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо іншого не передбачено Конституцією або іншими законами України, зокрема Законом України «Про запобігання корупції»;

Персонал ДКВС України має право брати участь у громадській діяльності, публічних заходах, якщо вони не завдають шкоди статусу, авторитету ДКВС України і не впливає на його професійну діяльність, проте він повинен уникати взаємовідносин, які можуть вплинути на неупередженість і законність професійної діяльності особи з числа персоналу ДКВС України;

Персонал ДКВС України не повинен підтримувати або належати до будь-якої організації, діяльності якої суперечить чинному законодавству України, інтересам кримінального правосуддя або процесу виконання кримінальних покарань;

Персонал ДКВС України повинен ураховувати, що особисті відносини та будь-які втручання не повинні впливати на поведінку персоналу чи його діяльність.

Розділом VІІІ Кодексу професійної етики встановлені обов`язки начальників те керівників.

Начальники та керівники органів і установ (далі - начальники та керівники) зобов`язані бути взірцями у питаннях етичної поведінки і працювати відповідно до цього Кодексу. Вони повинні бути прикладом для наслідування у питаннях ведення професійної, неупередженої та ефективної діяльності в кожному підпорядкованому органі або установі. Вони зобов`язані морально і психологічно підтримувати персонал, давати йому необхідні рекомендації щодо якісного виконання професійних обов`язків та мотивувати їх до професійного зростання.

Начальники та керівники зобов`язані гарантувати, що їхній персонал належно виконує свої професійні обов`язки. Вони повинні реагувати на будь-яку поведінку, що порушує цей Кодекс, інформуючи про це, якщо це доречно, персонал ДКВС України, а у разі потреби інших відповідних посадових осіб. Вони повинні реагувати на будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам цього Кодексу, інформуючи при цьому в разі потреби й інших відповідних осіб.

Начальники та керівники несуть відповідальність за забезпечення, просування і підтримку професійних стандартів, а також за створення умов для виправлення й ресоціалізації засуджених, належного поводження з ними.

Начальники та керівники повинні здійснювати моніторинг і контроль за виконанням чинного законодавства з питань етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності підлеглих, вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

На виконання розділу ІХ Кодексу професійної етики персонал ДКВС України зобов`язаний виконувати положення цього Кодексу, а також повинен запобігати і всіляко протидіяти будь-яким його порушенням.

Особи з числа персоналу ДКВС України, які мають підстави вважати, що сталося або може статися порушення цього Кодексу, зобов`язані повідомити про це вищестояще керівництво і, якщо це необхідно, інші відповідні органи.

Відповідно до п. 4 наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України» (далі - Наказ №939/7) заступником Міністра юстиції України, який координує діяльність навчальних закладів, здійснюється погодження відпусток та службових відряджень керівників навчальних закладів.

Підпунктом 3 п. 11 Наказу №939/7 покладено на навчальні заклади за попереднім погодженням з Міністерством юстиції України вирішення питань щодо вибуття керівників навчальних закладів у службові відрядження.

Відповідно до п. 4 наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 14.07.2021 №2369/7) заступником Міністра юстиції України, який координує діяльність Академії Державної пенітенціарної служби (далі також - Академія ДПтС), здійснюється погодження надання відпустки та службового відрядження керівнику Академії ДПтС.

Згідно з пп. 3 п. 11 наказу №939/7 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 14.07.2021 №2369/7) покладено на Академію ДПтС за попереднім погодженням з Міністерством юстиції України вирішення питань щодо вибуття керівника Академії ДПтС у службові відрядження, крім відряджень до відокремлених структурних підрозділів Академії ДПтС.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, він прийшов до висновку, що службове розслідування суперечить положенням наказу №939/7, адже відповідно до наявних у матеріалах справи доказів службові відрядження здійснювалися до Територіально відокремленого відділення "Білоцерківська філія Академії Державної пенітенціарної служби".

Колегія суддів не погоджується з даним висновком, оскільки висновок службового розслідування від 21.12.2021 слід оцінювати на відповідність нормам Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України. Натомість оцінка дій позивача має проводитись дійсно щодо дотримання ним наказу Міністерства юстиції України від 10.04.2020 №939/7 «Про організацію роботи з персоналом Державної кримінально-виконавчої служби України».

Крім того, як не заперечується учасниками справи, позивач під час проведення службового розслідування, надав письмові пояснення, тобто його права на участь у такому службовому розслідуванні дотримані. Щодо будь-яких інших порушеннях під час призначення або проведення службового розслідування, учасники справи під час розгляду даної справи не заявляли.

Також, як підтверджено матеріалми справи, у листі Академії Державної пенітенціарної служби від 15.12.2021 №7/3707 ОСОБА_1 підтверджує факт відвідування ним 12.10.2021 та 26.10.2021 Будинку Уряду. А в листі Міністру юстиції України Малюсьці Д. позивач вказує, що відвідування ним 12.10.2021 та 26.10.2021 Будинку Уряду не має ніяких негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі висновку службового розслідування від 21.12.2021 наказом Міністра юстиції України від 20.01.2022 №84/к «Про накладення дисциплінарного стягнення» ректору Академії Державної пенітенціарної служби полковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 оголошено догану.

Зважаючи на встановлені обставини та вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем 12.10.2021 та 26.10.2021 допущено порушення пп. 3 п. 11 Наказу №939/7, відтак спірний наказ відповідає приписам ч. 2 ст. 2 КАС України та не підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, а протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим, в силу вказаного вище.

Натомість, доводи, зазначені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено норми процесуального права, при цьому неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 308 , 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан