Справа № 580/4371/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року справа № 580/4371/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Пунтуса Д.А. розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/4371/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена 10, м. Хмельницький, 29000 ) про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, ухвалив рішення.

20.12.2022 вх. № 39575/22 ОСОБА_1 (представник - адвокат Терещенко С.І. за ордером СА № 1036995), звернувшись до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (позовні заява в редакції від 20.12.2022 вх. 39575/22), просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.07.2022 №13 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за вислугою років як працівнику локомотивних бригад згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 10.11.1995 по 27.01.1998, з 01.02.1999 по 14.02.2000, з 12.06.2002 по 03.08.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.07.2022 №3472 про призначення пенсії за вислугою років як працівнику локомотивних бригад.

Додатково просить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992, 40 грн та за надання правничої допомоги у сумі 3500 грн.

Ухвалою суду від 28.10.2022 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 10.11.2022, 20.12.2022 представник позивача надав у підготовчому судовому засіданні позовну заяву в новій редакції, де визначив відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, призначене засідання на 23.12.2022 - закрите підготовче провадження, призначений розгляд справи по суті на 18.01.2023.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначається (в редакції від 20.12.2022 №39575/22), що 12.04.2022 позивач звернувся із заявою №1875 до Смілянського відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо призначення пенсії за вислугою років як працівнику локомотивних бригад згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатом розгляду заяви надана відповідь від 26.04.2022, де повідомлено про результати розгляду документів доданих до заяви, проте у відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, не повідомлено позивача про рішення від 19.04.2022 №111 (індивідуальний акт) про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, що за принципом ектереторіальності прийнятим Головним управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позаяк про дане рішення стало відомо після надання такого рішення до суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області. Представник позивач зазначає, що з метою усунення, розбіжностей, правильного визначення відповідача (співвідповідача) і предмету позову звернувся з адвокатським запитом до відділу обслуговування громадян №7 (сервісний центр), позаяк позивачу видана копія рішення від 20.07.2022 №13 (на заяву від 12.07.2022) про відмову у призначенні пенсії, проте зі змісту рішення неможливо встановити пенсійний орган, що прийняв таке рішення. За результатом розгляду адвокатського запиту повідомлено, що за принципом екстериторіальності, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення від 20.07.2022 №13 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугую років у зв`язку з недостатністю спеціального стажу, тому на підставі зібраних документів, позивач дійшов висновку про відсутність позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, позаяк рішення (індивідуальний акт) не приймав та до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, позаяк періоди роботи позивача, що не зараховані в рішенні від 19.04.2022 збігаються з періодами, що не зараховані у кінцевому рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.07.2022, відтак позивач вважає оскаржене рішення від 20.07.2022 протиправним та таким, що належить скасуванню. Позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позов не визнає, 05.01.2023 вх.673/23 надіслав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що 12.07.2022 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення за вислугу років як працівнику локомотивних бригад, що відповідно до п.4.2 Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та прийняте рішення від 20.07.2022 №13 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років згідно пункту «а» статті 55 Закону №1788-ХІІ у зв`язку звідсутністю необхідного стажу. У відзиві відповідач зазначив, що матеріалами справи не підтверджено обставини надання позивачу адвокатом правової допомоги саме за даною справою та розмір гонорару адвоката і доводів про затрачений час для надання допомоги правничого характеру, тому не відповідає критерію реальності витрат, позаяк дана категорія справи є нескладною/малозначною.

17.01.2023 вх.1823/23 надіслав до суду заяву, де зазначив судове засідання, призначене на 18.01.2023 здійснювати без участі позивача та представника позивача.

Представник відповідача в прохальнй частині відзиву просив здійснювати розгяд справи №300/7979/21 в режимі відеоконференції із зали судового засідання Хмельницького окружного адміністративного суду, проте в Черкаському окружному адміністративному суді справа з номером №300/7979/21 не зареєстрована, в провадженні судді не перебуває, позаяк згідно інформації ЄДРСР 103158705 розглянута в Івано-Франківському окружному адміністративному суді. Представник відповідача в судове засідання 18.01.2023 не прибув, про причини неявки не повідомив, належного клопотання про розгляд даної справи №580/4371/22 в режимі відеоконференції до суду не надіслав.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 16.11.2018 вирішено видати ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» () ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території Черкаської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, що перебуває у власності або господарському віданні (щодо державного або комунального майна) ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО», та електричних мереж інших власників, які приєднані до мереж ліцензіата (з якими укладені відповідні договори згідно із законодавством). З метою захисту інтересів споживачів, в частині їх інформування щодо вимушених перерв в електропостачанні, 10.11.2022 року НКРЕКП на своєму засіданні прийняла постанову «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 26.03.2022 № 349». Згідно з постановою, операторам систем розподілу необхідно забезпечити розміщення на власному офіційному вебсайті в мережі Інтернет інформацію про час початку та закінчення перерви електропостачання споживачам із зазначенням назв населених пунктів, вулиць, будинків, корпусів тощо та вказанням назви перерви (планова, аварійна, застосування графіків обмеження споживачів). Згідно графіку погодинних відключень, що розміщений на офіційному вебсайті ПАТ «ЧЕРКАСИОБЛЕНЕРГО» станом на 18.01.2023 в Черкаському окружному адміністративному суді (за адресом: б-р Шевченка 117, м. Черкаси) з 10 години 00 хвилин до 14 години 00 хвилин було відсутнє електроживлення, відтак фіксування судового засідання (що призначене на 18.01.2023 о 12 годині 00 хвилин) за допомогою звуко/відео записувального технічного засобу не здійснювалося.

05.01.2023 представник відповідача додатком до відзиву надіслав до суду (через систему «Електронний суд») клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Регіональну філію «Одеська залізниця» АТ «Українська Укрзалізниця», для надання пояснень .

Відповідно до ч. 2 статті 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

Суд звертає увагу на те, рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років, не стосується прав або інтересів вказаної юридичної особи, заява не містить суттєвих доводів інтересів третьої особи, подана після закриття підготовчого провадження у справі, відтак відсутні підстави для залучення третьої особи.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги відсутність о 12 годині 00 хвилин 18.01.2023 електроживлення та достатність в матеріалах справи належних доказів для вирішення справи, неприбуття, належним чином повідомлених, сторін, суд доходить висновку про доцільність розгляду справи у письмовому порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Держава зобов`язана створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, що сприяла би узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення (абзац четвертий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд встановив, що заява позивача від 12.07.2022 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Хмельницькій області. За результатом розгляду прийняте рішення від 20.07.2022 №13 про відмову позивачу у призначенні пенсії за по вислугою років. У рішенні зазначено, що вік заявника 55 років 8 місяців 17 днів. Необхідний спеціальний стаж визначений пунктом "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" становить 12 років 6 місяців. Страховий стаж особи становить 29 років 8 місяців 20 днів, спеціальний стаж особи становить 10 років 1 місяць 15 днів. До стажу за вислугу років не враховані періоди роботи з 10.11.1995 до 27.01.1998, з 01.02.1999 до 14.02.2000 та з 12.06.2002 до 03.08.2003, позаяк посада "бригадир (звільнений)" не відповідає посаді "бригадир" згідно списку професій і посад робітників локомотивних бригад, затвердженого Постановою КМУ від 12.10.1992 №583.

Вважаючи індивідуальний акт від 20.07.2022 Головного управління пенсійного фонду у Хмельницькій області протиправним, а своє право на отримання пенсії за вислугою років порушеним, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Згідно з п.19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, що стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З 05.06.2019 положення пункту «а» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 -ХІІ, діють в редакції чинній до внесення змін Закономи України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 та від 24.12.2015 №911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» а саме: "а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, зних не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі".

Суд встановив, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії вік позивача становив 55 років, 8 місяців 17 днів (паспорт серії НОМЕР_2 - а.с. 10).

Згідно записів з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 працював на роботі передбаченій Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583.

Спір виник щодо не зарахування до стажу за вислугу роківперіоди роботи з 10.11.1995 по 27.01.1998, з 01.02.1999 по 14.02.2000 та з 12.06.2002 по 03.08.2003, позаяк як стверджує відповідач у рішенні від 20.07.2022 посада "бригадир (звільнений)", не відповідає "бригадир" згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583. Інші періоди роботи позивача не оспорюються.

Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_3 (щодо спірного періоду) суд встановив: з 10.11.1995 до 27.01.1998 переведений бригадиром утриманні колії (звільнення) на поточному утриманні колій та споруд ; з 01.02.1999 до 14.02.2000 переведений бригадиром утриманні колії (звільнення) на поточному утриманні колій та штучних споруд; з 12.06.2002 до 03.08.2003 переведений бригадиром утриманні колії (звільнений) на поточному утриманні колій та штучних споруд.

Відповідність записів в трудовій книжці за спірний період підтверджується архівними копіями наказів про призначення позивача на посади: від 15.11.1995 №324-к ; від 28.01.1998 №20-к; від 01.02.1999 №21-к; від 18.02.1999 №31-к; від 14.02.2000 №21-к; від 03.10.2001 №166-к; від 12.10.2001 № 172-к; від 12.06.2002 №117-к; від 04.03.2003 №309-к(а.с. 12-20).

Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №583 передбачені роботи: бригади магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637). Відповідно до п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абз. 1 п. 20 цього ж Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі - Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Суд встановив, що на підтвердження пільгового стажу позивач надав уточнюючу довідку «Виробничого підрозділу служби колії «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 07.04.2022 №175 форми №5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно довідки від 07.04.2022 №175 зазначається, що посада монтера колії, бригадири магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колії та штучних споруд, ремонтника штучних споруд магістральних залізниць, зайнятих на поточному утриманні, ремонті колії і штучних споруд на дільницях з інтенсивних рухом поїздів занесена до списків пільгового пенсіювання за вислугу років згідно статті 55 «а» Закону України «Про пенсійне забезпечення», постанови КМУ від 12.10.1992 №583. Довідка видана для надання в управління Пенсійного фонду за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Підстава: згідно архівних копій наказів 1993 до 2001, та з 2001 до 2008 ВПСК «Шевченківська дистанція колії`РФ «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Довідка «Виробничого підрозділу служби колії «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 07.04.2022 підтверджує, що позивач з 27.03.1993 до 01.02.2008 здійснював діяльність з організації перевезень і забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті. Судом встановлено, що вказаний період поглинає спірні, що не враховані відповідачем, який не мотивував рішення.

Варто розмежувати формалізм та надмірний формалізм. Формалізм є явищем позитивним та необхідним, позаяк забезпечує чітке дотримання процедур, провадження, процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному захисту і реалізації прав особи.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Характер роботи позивача у спірні періоди підпадає під роботи передбачені Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583, проте у спірному рішенні відповідача не мотивоване зворотнє з урахуванням конкретної посади з переліку посад згідно з Списком, враховуючи відомості довідки не спростовує той факт, що він дійсно безпосередньо здійснював організацію перевезень і забезпечував безпеку руху на залізничному транспорті.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 № 638/18467/15-а висновує, що орган, який призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд, зважаючи на доводи відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо не зарахування до спеціального стаду спірного періоду, за результатом аналізу змісту рішення, доводів та аргументів щодо оскаржуваного індивідуального акта від 20.07.2022, дійшов висновку про його протиправність, позаяк не збережена і не забезпечена сутність права на пенсійне забезпечення позивача, оскільки рішення є немотивованим, нечітким у контексті можливості моделювання поведінки задля реалізації конституційних гарантій права на соціальний захист - позивач не був почутий, відповідач не продемонстрував впровадження принципів належного врядування у сприянні в реалізації прав під час розгляду заяви, у т.ч. перевірки усіх обставин щодо записів трудової та довідки від 07.04.2022 №175 з метою урахування спеціального стажу.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки, або відсутності відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників, архівних установ. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці ОСОБА_1 щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем до суду не надано, тому безпідставно відповідач під час розгляду звернення з метою обчислення стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, не мотивував відмову.

За встановлених судом обставин, оцінених доказів та доводів учасників позовні вимоги належить задовольнити частково: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 20.07.2022 №49 щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву від 12.07.2022 ОСОБА_1 з прийняттям мотивованого рішення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн, позовні вимоги задоволено частково, наявні підстави для стягнення витрат зі сплати судового збору у сумі 496,20 грн.

Великою Палатою Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі (ЄДРСР 75149541).

05.01.2023 №673/23 представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо витрат адвоката у відзиві зазначив, що розмір гонорару адвоката для надання допомоги правничого характеру є таким що не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, позаяк справа є нескладною, малозначною, а розмір затрачений на підготовку позовних матеріалів є необґрунтованим та завищеним.

Оцінюючи надані позивачем докази та мотивацію представника відповідача щодо розподілу витрат у контексті оцінки наданої правничої допомоги (договір від 15.09.2022 №21/22; акт виконаних робіт від 21.09.2022; квитанція від 21.09.2022 №21/22), суд зазначає про таке. У пункті 1 договору про надання правової допомоги від 15.09.2022 зазначено, що адвокат приймає на себе зобов`язання з надання професійної правничої допомоги з питань пов`язаних з підготовкою, складанням і поданням адміністративного позову до суду. Згідно п. 2 акту виконаних робіт, замовник зобов`язується оплатити надані послуги в місячний строк з моменту підписання акта у сумі 3, 500 грн.

Згідно статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката належать розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або належить сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що належить сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Аналіз норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати належать компенсації стороні, що не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує відповідність наданої допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18 (ЄДРСР 85645427).

У справі №821/1594/17 Верховний Суд зазначив, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано.

У цій справі адвокат неякісно готував процесуальні документи, не надав заяв позивача, сформував вимоги, обираючи спосіб захисту відповідно до частини 1 статті 5 КАС України з наданням редакцій, тому на переконання суду, доводи представника відповідача є слушними, переконливими і мотивованими.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина перша статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності (підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Верховний Суд у справі №826/8107/16 наголосив, що з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

Верховний Суд у справі №910/13071/19 наголосив, що «виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, що сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги».

Суд, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеній сумі з іншої сторони, адже має бути доведеною, документально обґрунтованою та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (висновки ВС у справі № 201/14495/16-ц).

Верховний Суд у справі № 810/2823/17 (ЄДРСР 73874364) зазначив, що надані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: вбачається доцільним доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218. Відповідно до пунктів 19, 20 розділу І Закону України від 14.07.2020 № 786-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців», пункту 44.1 статті 44 глави 1 розділу II Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 № 375 наказом МФУ від 13.05.2021 № 261, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.2021 за № 865/36487 затверджено типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами -підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність; Порядок ведення типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Пунктом 2 наказу МФУ від 13.05.2021 № 261 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести облік доходів і витрат. Матеріали справи не містять доказів щодо відображення суми доходу, отриманого від здійснення незалежної професійної діяльності та /або доведення позивачем (представником позивача - адвокатом) доказами відображення в обліку доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності. Матеріали справи не містять надання доказів публічної звітності та/або ведення Книги обліку доходів та витрат та/або витягу з цієї книги обліку щодо фіксації отриманих доходів від позивача у сумі 3500,00 грн.

Згідно із ч.1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Суд вважає, з урахуванням обґрунтованого заперечення відповідача від 05.01.2023 вх.673/23 щодо переконливих аргументів нескладності справи витрати на правничу допомогу у сумі 3500,00 грн є необґрунтованими і завищеними у контексті неякісно оформлених процесуальних документів, тому дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши до суми 1000 грн.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 241-246, 250, 255, 258, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.07.2022 №49 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву від 12.07.2022 ОСОБА_1 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена 10, м. Хмельницький, 29000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 496,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 (одна тисяча) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області [вул. Герцена 10, м. Хмельницький, 29000, ].

Судове рішення складене 18.01.2023.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА