Справа № 200/1630/22
Суддя: Голуб В.А.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року Справа№200/1630/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голуб В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що пенсійним органом було відмовлено йому у призначенні пенсії. Так, з листа представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу стало відомо, що при розрахунку стажу відповідачем не було враховано період навчання у Мелітопольському інституті механізації сільського господарства, а також період роботи у колгоспі «Жовтень». На переконання позивача, належними та допустимими доказами, а саме трудовою книжкою, підтверджено, що у спірні періоди він набув страховий стаж, а тому має право на зарахування його до розрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на вказане, позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 03.07.1980 по 10.11.1980 та одного дня у січні 1983 року, періодів навчання з 25.01.1983 по 28.07.1983 та з 28.07.1983 по 01.09.1983, а також відмови у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити призначення та нарахування пенсії позивачу з 29.06.2021 з зарахуванням до його страхового стажу періоду роботи з 03.07.1980 по 10.11.1980 та одного дня у січні 1983 року, періодів навчання з 25.01.1983 по 28.07.1983 та з 28.07.1983 по 24.06.1988.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відзив на позов, у якому зазначено, що управлінням лише було прийнято заяву та інші документи позивача, зареєстровано та внесено до відповідного програмного комплексу.

Проте, рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймало оскаржуване рішення № 64 від 04.10.2021, а тому є неналежним відповідачем у даній справі.

В установлений законом строк відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області відзив на адміністративний позов не поданий. Згідно з приписами статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. Частиною другою вказаної статті КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

01 лютого 2022 року суд виніс ухвалу, якою задовольнив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та відкрив провадження по справі № 200/1630/22. Розгляд адміністративної справи № 200/1630/22 суд вирішив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 17.10.2022 суд витребував у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повний розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 , а також інформацію стосовно Пенсійного органу, який виніс рішення № 64 від 04.10.2021 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

23 грудня 2022 року суд виніс ухвалу, якою залишив без задоволення клопотання представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про проведення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін в порядку загального позовного провадження. Залучив в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відмову у задоволенні клопотання щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затверджених Законами України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 № 2119, від 21 квітня 2022 року № 2212, від 22 травня 2022 року № 2263, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX відповідно, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

З огляду на введення на території України воєнного стану, справа розглянута судом протягом розумного строку.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , про що свідчать копії паспорта серії НОМЕР_1 (а.с.9-10).

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 17.07.1975, судом встановлено, що 03.07.1980 по 10.11.1980 позивач працював у колгоспі «Жовтень» (а.с.12-16).

Крім того, у період з 25.01.1983 по 28.07.1983 ОСОБА_1 був зарахований слухачем денного підготовчого відділення Мелітопольського інституту механізації сільського господарства, а у період з 28.07.1983 по 15.07.1988 - студентом денного відділення.

08 липня 2021 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (а.с.33).

Втім відповідно до повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-1506-8/40242 від 22.07.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Крім того, вказано, що до загального трудового стажу не зарахована трудова книжка позивача серії НОМЕР_2 від 17.07.1975, оскільки остання містить виправлення (а.с.34).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.08.2021 № 236/3203/21 встановлено факт належності позивачу трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.07.1975.

В подальшому, 27.09.2021, позивач повторно звернувся через вебпортал до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії.

Однак, рішенням від 04.10.2021 № 64 позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Так, страховий стаж позивача складає 27 років 02 місяці 06 днів (а.с.42 зворотній бік, 56).

Водночас, із розрахунку стажу за формою РС-право судом встановлено, що до страхового стажу не враховано період роботи позивача з 03.07.1980 по 10.11.1980 у колгоспі «Жовтень» (а.с.57).

Крім того, період з 25.01.1983 по 28.07.1983, у який позивач був слухачем денного підготовчого відділення у Мелітопольському інституті механізації сільського господарства, та період з 28.07.1983 по 31.08.1983 - студентом денного відділення зазначеного інституту також не враховано до страхового стажу.

Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із частинами першою, другою статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зауважує, що записи про спірні періоди роботи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача. Крім того, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 20.08.2021 № 236/3203/21 встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_2 від 17.07.1975 належить позивачу.

З огляду на те, що у трудовій книжці належним чином засвідчено період роботи позивача з 03.07.1980 по 10.11.1980 у колгоспі «Жовтень», вказаний період має бути зарахований до страхового стажу.

Щодо зарахування одного дня роботи в січні 1983 року, суд зауважує, що ОСОБА_1 не конкретизовано який саме день має бути зарахований до стажу. Крім того, у трудовій книжці позивача відсутні записи щодо роботи позивача у січні 1983 року. Отже, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо зарахування періоду навчання, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 45 Закону СРСР від 19.07.1973 «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» було передбачено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах - втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.

За змістом ч. 2 ст. 53 Закону України «Про вищу освіту» також визначено, що студентом (слухачем) є особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається за денною формою, вечірньою або заочною, дистанційною формами навчання з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Таким чином, навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Відповідно до архівної довідки Таврійського державного агротехнічного університету імені Дмитра Моторного, створеного на базі Мелітопольського інституту механізації сільського господарства з 10 червня 1994 року (а.с.24-25), позивач отримав повну вищу освіту у період з 28.07.1983 по 22.06.1988 та отримав диплом спеціаліста встановленого зразку серії НОМЕР_3 від 22 червня 1988 року.

При цьому, у період з 25.01.1983 по 04.07.1983 позивач був слухачем на денному підготовчому відділенні інституту.

Підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в ст. 45 Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту та в ст. 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, так як у разі, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Запис у трудовій книжці про період навчання на підготовчому відділенні та факт отримання державної стипендії не є підставою для зарахування цього періоду до трудового (страхового) стажу.

Отже, після закінчення підготовчого відділення ОСОБА_1 не отримав освітнього чи освітньо-кваліфікаційного рівня, а лише дістав право на вступ у вищий навчальний заклад.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2020, прийнятої у справі № 456/2503/16-а, зробив висновок про те, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, позивач не має права на перерахунок загального трудового (страхового) стажу з урахуванням періоду навчання на підготовчому відділенні Мелітопольського інституту механізації сільського господарства з 25.01.1983 по 04.07.1983.

Крім того, доказів навчання у період з 05.07.1983 по 28.07.1983 позивачем не було надано до суду. Отже, у задоволенні позовних вимог щодо зарахування періоду з 25.01.1983 по 28.07.1983, у який позивач був слухачем денного підготовчого відділення Мелітопольському інституті механізації сільського господарства слід відмовити.

Разом з тим, суд зазначає, що період навчання з 28.07.1983 по 31.08.1983 включно має бути зарахований до страхового стажу, адже наказом від 28.07.1983 № 23-ПО підтверджено, що позивача зараховано студентом першого курсу факультету Механізації землеробства денної форми навчання Мелітопольського інституту механізації сільського господарства саме 28.07.1983. Втім період з 01.09.1983 по 22.06.1988 вже зарахований до страхового стажу позивача, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить суд зарахувати період навчання з 23.06.1988 по 24.06.1988. Проте, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 навчався до 22.06.1988, отже вказаний період не може бути зарахований до страхового стажу.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, а саме: визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправними щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи та періоду навчання, а також відмови у призначенні пенсії, суд зазначає, що в даному випадку вчинення дій суб`єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції та не тягнуть за собою настання будь-яких негативних наслідків для особи, правові наслідки для позивача тягне акт індивідуальної дії рішення.

Отже достатнім та необхідним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.10.2021 № 64.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Тобто, призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії, вказавши на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення.

Отже, вимога позивача про призначення пенсії не підлягає задоволенню.

Втім, в даному випадку належним та достатнім способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням періодів роботи з 03.07.1980 по 10.11.1980 та навчання з 28.07.1983 по 31.08.1983.

Щодо територіального підрозділу, який мав розглядати заяву позивача про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Так, у п.4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено: … Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Саме на підставі вказаних положень, автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви ОСОБА_1 здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження протиправності автоматичного розподілу його заяви.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивача.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що повторному розгляду підлягає заява ОСОБА_1 від 27.09.2021, адже саме на підставі вказаної заяви позивачу відмовлено у перерахунку пенсії. Доказів звернення до відповідача із заявою від 29.06.2021 позивачем не було надано до суду.

З огляду на зазначене вище, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, але підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з квитанцією про сплату судового збору від 25.01.2022 позивачем за подання даного адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 992, 40 грн (а.с.7-8).

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково зі зміною способу захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про необхідність стягнення суми судового збору у розмірі 700, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь позивача, адже саме вказаним органом було порушено права останнього.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 118, 139, 159-165, 199, 244-247, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, 46001, Тернопільська обл., місто Тернопіль, майдан Волі, 3) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 04.10.2021 № 64, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 27.09.2021, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 03.07.1980 по 10.11.1980 та період навчання з 28.07.1983 по 31.08.1983 включно.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 700, 00 грн. (сімсот гривень).

Повний текст рішення складено 24.01.2023.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Голуб