Справа № 520/22621/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 р. Справа № 520/22621/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/22621/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у відмові затвердження у відповідності до вимог Наказу № 850 від 21.10.2015 року Висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» складеного Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області 10.03.2020 року на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований АДРЕСА_1 одноразову грошову допомогу у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції » від 21.10.2015 року № 850;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований АДРЕСА_1 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця 10, м. Київ, 01024, ) від 01 червня 2021 року, яке полягає у відмові в затверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги від 10 березня 2020 року, відповідно до Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України, (вул. Богомольця 10, м. Київ, 01024, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 рогу №565-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати в загальному розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця 10, м. Київ, 01024, ).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця 10, м. Київ, 01024, ).

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано, що при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що унеможливило прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком, а медико-соціальна комісія позивачу проведена з порушенням пунктів 10, 16 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317.

Щодо компетентного органу, який повинен здійснювати виплату цієї допомоги, відповідач, зазначає що зобов`язання Міністерства внутрішніх справа України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є таким, що не відповідає засадам і завданню адміністративного судочинства, отже зобов`язання є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі №520/18481/2020 встановлено наступне.

Судом встановлено, що: «позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Позивачу з 21.11.2019 встановлено наявність захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, непридатність до військової служби у мирний час, обмежено придатність у воєнний час, що підтверджується постановою Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» №23.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії ААА №013713 від 21.02.2020 позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності.

Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААА №989854 від 21.02.2020 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності (захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ).

Позивач 25.02.2020 звернувся до Ліквідаційної комісії ГУМВС у Харківській області із заявою (рапортом) про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Ліквідаційною комісією ГУМВС у Харківській області 10.03.2020 прийнято висновок про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням працівникові міліції інвалідності, що настала у період проходження служби в органах внутрішніх справ.

У подальшому Ліквідаційна комісія ГУМВС у Харківській області зазначений висновок з пакетом поданих позивачем документів надіслала до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

Листом Міністерства внутрішніх справ України від 22.04.2020 №12955/15-2020 висновок разом з додатками про призначення одноразової грошової допомоги без затвердження повернувся на адресу Ліквідаційної комісії ГУМВС у Харківській області, у зв`язку з наявними зауваженнями до медичних документів, у зв`язку з чим вказано на неможливість прийняття рішення за надісланими матеріалами позивача.

З метою усунення недоліків у поданих документах, Ліквідаційоною комісією ГУМВС у Харківській області лист від 05.06.2020 №253/119/05/29-2-2020 до Обласного центру медико-соціальної експертизи з проханням усунути недоліки у довідках про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності, з урахуванням зауважень, зазначених у листі МВС України.

Обласним центром медико-соціальної експертизи листом від 19.06.2020 №01-13/586 повідомлено Голову Ліквідаційоної комісії ГУМВС у Харківській області надано роз`яснення з приводу вказаного запиту.

Ліквідаційоною комісією ГУМВС у Харківській області після доопрацювання документів позивача повторно направлено до Міністерства внутрішніх справ висновок про призначення одноразової грошової допомоги разом з додатками.

Листом від 04.11.2020 №37764/15-2020 Міністерство внутрішніх справ України повідомило Ліквідаційну комісію ГУМВС у Харківській області про те, що комісією розглянуто подані матеріали позивача та комісія дійшла висновку про те, що відсутні підстави для прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися.

Позивач не погоджуючись із вказаною позицією відповідача щодо питання виплати йому одноразової допомоги, вважаючи її протиправною, звернувся до суду з позовом.

Рішенням ХОАС від 31 травня 2021 року по справі № 18481/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вулиця Академіка Богомольця, 10, місто Київ, 01024, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Харківській області (вулиця Жон Мироносиць, 5, місто Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнати протиправним рішення задоволено частково та вирішено:

«Визнати протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у розгляді висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 10.03.2020.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 10.03.2020 та прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

У решті позовних вимог відмовити».

Зазначене рішення набрало законної сили 25 жовтня 2021 року.

30 червня 2021 рогу Ліквідаційною комісією ГУМВС України в Харківській області з метою виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду справа № 520/18481/2020 від 31 травня 2021 року було повторно направлено до Міністерства внутрішніх справ України висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги від 11.03.2020 року відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565 XI1 «Про міліцію».

28 серпня 2021 року ОСОБА_1 отримано копію листа № 36917/15-2021 від 11.08.2021 року підписаного першим заступником директора ДФОП МВС України Світланою ПАСІЧНИК. Згідно вказаного листа Департаментом фінансово - облікової політики МВС України на виконання доручення керівництва Міністерства спільно з відповідальними підрозділами апарату МВС розглянуто матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті ), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 № 850, надісланих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у адміністративній справі № 520/ 18481/2020, та повідомляє таке: « Під час розгляду вищевказаних матеріалів Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико - соціальна експертна комісія ОСОБА_1 проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 Питання медико - соціальної експертизи далі - Положення, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема повідомлено про те, що ОСОБА_1 направлення на медико - соціально експертну комісію в ДУ ТМО МВС України по Харківській області Клочан О.І. не оформлював та представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії на залучалися, що є прямим порушенням вимог Положення. За результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зважаючи на наявність вищевказаних невідповідностей надісланих документів вимогам Положення, прийнято рішення про відмову та 06.08.2021 затверджено відповідний висновок».

Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Відмовляючи в частині позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням принципу співмірності, стягнення судових витрат на правничу допомогу адвоката понесених у зв`язку з підготовкою та складанням позовної заяви, уточненої позовної заяви, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 2000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, який набрав чинності 07.11.2015, відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До 07 листопада 2015 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ).

Частиною 6 статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21 жовтня 2015 року, на виконання приписів статті 23 Закону України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" (далі по тексту - Порядок №850).

У відповідності до пункту 1 Порядку №850 цей порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи (підпункт 2 пункту 3 Порядку №850).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Пунктом 7 Порядку № 850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків (сторінки паспорта громадянина України для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктами 8, 9 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: - учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; - учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; - навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); - подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Отже, розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги здійснюється, повинен закінчуватись прийняттям МВС відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги повинно містити вичерпні підстави, які передбачені п. 14 Порядку № 850, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються. Проте, висновок таких підстав не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання рішення Міністерства внутрішніх справ України від 01 червня 2021 року, яке полягає у відмові в затверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги від 10 березня 2020 року, відповідно до Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправним.

Стосовно тверджень апелянта, що при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались є безпідставними та не підтверджені належним чином. Крім того, позивач не обізнаний з тим, хто входить до складу комісії, а з довідки таку інформацію встановити неможливо, оскільки довідка містить підпис лише голови МСЕК. Також висновки відповідної МСЕК, яким позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 50% внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, зацікавленими особами не оспорювалися та недійсними не визнавалися.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач протиправно відмовив в затверджені висновку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Харківській області про призначення одноразової грошової допомоги від 10 березня 2021 року, відповідно до Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ на підставі матеріалів працівника міліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 рогу №565-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 рогу Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, то слід зазначити наступне.

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

При розгляді справи "Кечко проти України" Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, як що чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Отже, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на викладене, а також враховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій Міністерства внутрішніх справ України, з метою повного захисту прав позивача, слід зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 рогу №565-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 року Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Посилання відповідача на правову позицію викладену в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2018 року по справі №405/3658/17, колегія суддів відхиляє, оскільки в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у рішеннях (постановах) судів першої (апеляційної) інстанції.

Щодо задоволення судом першої інстанції вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частини судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., судова колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 ст.132 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім вимоги про підтвердження витрат належно оформленими письмовими документами, згідно з ч.5 ст.132 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; а відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд першої інстанції з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України врахував правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), де указано, що за положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012р. №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним за параметрами, зокрема, складності справи, витраченого адвокатом часу, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006р. у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004р. у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16.

Судом встановлено, що професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Горобець Р.М. на підставі договору №03/05/20 про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2021 року.

03.11.2021 року між позивачем та адвокатом узгоджено додаткову угоду №2 до договору №03/05/20 про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2021 року.

04.11.2021 року складено акт про надання правової допомоги (приймання-передачі наданих послуг) за договором №03/05/20 про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2021 року, згідно з яким виконавцем надано клієнту такі послуги: дослідження матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги; проведення юридичного аналізу матеріалу; підготовка матеріалів для складання позову та виготовлення копій; складання позову; подання позову; представництво інтересів клієнта в суді. Загалом згідно акту вартість виконаних робіт становить 3000 грн.

Відповідно до рахунку на оплату №2 від 03.11.2021 року ОСОБА_1 здійснив оплату послуг адвоката Горобець Р.М. на підставі договору №03/05/20 про надання професійної правничої допомоги від 01.06.2021 року у розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією 0.0..1 від 04.11.2021 року.

На підставі вищевикладеного, вирішуючи питання щодо співмірності заявлених до відшкодування витрат, судом першої інстанції зазначено, що даний спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, до того ж сама по собі причина виникнення спору не вимагає вжиття будь-яких додаткових зусиль для з`ясування обставин фактичної дійсності.

Крім того, дана справа ухвалою суду від 10.11.2021р. була віднесена до малозначних та слухалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Отже, вирішуючи спір по суті, часткове задоволення позову, і беручи до уваги правову позицію постанови Верховного Суду від 17.09.2019 р. по справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №К/9901/11333/19, №К/9901/12479/19), суд дійшов до переконання про те, що у даному конкретному випадку справедливим і співмірним відшкодуванням витрат заявника на професійну правничу допомогу буде сума у розмірі 2000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також, враховуючи ціну позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суть виконаних послуг, суд апеляційної інстанції вважає, що сума, заявлена позивачем до відшкодування у розмірі 3000 грн. є надмірною, а тому, з урахуванням принципу справедливості і ступеня складності справи, обсяг опрацьованого адвокатом матеріалу, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем сума до відшкодування на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. не відповідає складності справи, пропорційності, співмірності, а тому, вартість такої послуги, в даному випадку, є необґрунтованою та завищеною.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2022 по справі №520/22621/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич