Справа № 380/8503/22
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Гавдик З.В.

24 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8503/22 пров. № А/857/16529/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 380/8503/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.06.2022р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просила суд:

- визнати протиправними дії щодо не зарахування до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10.02.2022р. року, половини строку навчання у Калінінградському державному університеті тривалістю 02 роки 4 місяці 28 днів, та періоду роботи на посаді адвоката Донецької обласної колегії адвокатів з 29.06.1982р.- 28.06.1985 року тривалістю 3 роки.

- зобов`язати зарахувати до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи тривалістю 23 роки 06 місяців 02 дні (повних 23 роки), що складається з половини строку навчання в Калінінградському державному університеті в період з 01.09.1975р. - 28.01.1978р., що складає 02 роки 04 місяці 28 днів, та періоду роботи адвокатом Донецької колегії адвокатів з 29.06.1982р. - 28.06.1985р. - 3 роки

- здійснити перерахунок і виплату, з врахуванням виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі розрахунку стажу судді проведеного Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 56% від суддівської винагороди, отримуваної при виході у відставку, за повних 23 роки стажу судді, починаючи з 10.02.2022р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

08.02.2022р рішенням №93/0/15-22 Вищої Ради Правосуддя ОСОБА_1 звільнена з посади судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

09.02.2022р. позивач згідно наказу №1-К/02-04 Жовтневого районного суду м. Маріуполя відрахована із штату суду у зв`язку зі звільненням у відставку.

Із змісту розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 06 місяців 17 днів, з яких :

- навчання на денному відділенні Калінінградського державного університету Ѕ частина з 01.09.1975р. - 28.01.1978р.- 02 роки 04 місяці 28 днів;

- адвокат Донецької обласної колегії адвокатів з 29.06.1982р. - 28.06.1985р. - 03 роки 00 місяців 00 днів;

- суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з 20.12.2003р. - 08.02.2022р. - 18 років 01 місяць 19 днів.

03.03.2020 року ТУ ДСА України у Донецькій області видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 104049,00 грн., у тому числі:

- посадовий оклад: 69366,00 грн.;

- доплата за вислугу років: 34683,00 грн. (50%).

21.02.2022р. рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області №33 про перерахунок пенсії встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 46 років 00 місяців 15 днів. З яких стаж судді 17 років 11 місяців 20 днів без врахування половини строку навчання в юридичному інституті та стажу роботи у сфері права в Донецькій обласній колегії адвокатів. Загальний процент розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці від заробітку встановлено в розмірі 50%.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів.

п.2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про судоустрій і статус суддів визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010р. № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

В абз.4 п.34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалось частиною четвертою статті 43 Закону України Про статус суддів від 15 грудня 1992 року № 2862-XII (далі Закон № 2862-XII) та Указом Президента України Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів від 10 липня 1995 року № 584/95 (далі Указ № 584/95).

Із змісту абз.2 ч.4 ст.43 Закону Про статус суддів (із змінами, внесеними Законом від 24 лютого 1994 року № 4015-12) видно, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

абз. 2 ст.1 Указу № 584/95 в редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді, додатково встановлювалось, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді

не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що до стажу позивача на посаді судді підлягає зарахуванню згідно з наданим Жовтневим районним судом м. Маріуполя розрахунком половина строку навчання у вищому навчальному закладі, а саме 02 роки 04 місяці 28 днів навчання у Калінінградському державному університеті.

ч.2 ст.137 Закону Про судоустрій і статус суддів (зі змінами, внесеними Законом від 12 липня 2018 року № 2509-VIII) передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

За правовим висновком, який покладено в основу рішення Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №9901/805/18, частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (зі змінами, внесеними Законом від 12 липня 2018 року № 2509-VIII) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Така правова позиція вмотивована тим, що зазначена норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зарахувати до стажу роботи на посаді судді також стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

ч.1 ст.7 Закону Про статус суддів, яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді, передбачалось, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Отже, на підставі вищезазначених норм до стажу позивача на посаді судді підлягає зарахуванню згідно з наданим Жовтневим районним судом м. Маріуполя розрахунком стаж роботи у сфері права в Донецькій обласній колегії адвокатів - 03 роки.

Зважаючи на обставини встановлені в даній справі, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що стаж роботи на посаді судді становить 23 роки 06 місяців 17 днів, що відповідає відомостям, зазначеним у розрахунку стажу, наданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі № 559/512/17, від 29 квітня 2020 року у справі №426/12415/16-а, від 18 червня 2020 року у справі №498/337/17, від 07 вересня 2020 року у справі №426/14458/16.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що даний адміністративний позов слід задовольнити шляхом визнання протиправними та скасування рішення №33 від 21.02.2022 року, яким не зараховано згідно з розрахунком Жовтневого районного суду м. Маріуполя до стажу роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половини строку навчання в Калінінградському державному університеті - 2 роки 04 місяці 28 днів та стажу роботи (професійної діяльності) у сфері права в Донецькій обласній колегії адвокатів - 03 роки.

Колегія суддів зазначає, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, у тому числі з урахуванням навчання та періоду роботи адвокатом, загалом складає 23 роки 06 місяців 17 днів, у зв`язку з чим та на підставі положень ч.3 ст.142 Закону №1402-VІІІ, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, розмір призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2% й відповідно становити 56 % відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 380/8503/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 24.01.2023р