Справа № 160/18677/22
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни про визнання протиправними та скасування постанов,-
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.11.2022 про стягнення виконавчого збору в сумі 75 998,38 грн, винесену у виконавчому провадженні № 33923984;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни від 09.11.2022 про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 75 998,38 грн, винесену у виконавчому провадженні № 70293120.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених статтями 268, 269, 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалу про відкриття провадження у справі, разом із копією позову та доданими до неї матеріалами, отримано відповідачем-1 22.12.2022р., що підтверджується звітами про направлення документів на електронну пошту.
Відповідач-1 (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) відзив на позовну заяву або будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надав.
Від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останнім зазначено, що постанова приватного виконавця виконавчого округу від 09.11.2022р. про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 75 998,38 грн, винесена у виконавчому провадженні № 70293120, є правомірною, оскільки саме в рамках ВП № 70293120 відбулось виконання виконавчого документа, про що зазначає і сам позивач, та перерахування стягнутої заборгованості стягувачу, відповідно дана позовна заява задоволенню не підлягає.
Представник позивача та представники відповідачів до суду не з`явилися, про дату. час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 3 постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк - з боржника підлягає стягненню виконавчий збір
До відділу надійшла заява стягувача ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» від 31.10.2022 № 39/3-355 про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Листом від 08.11.2022 стягувач повідомив відділ про те, що на даний час залишок заборгованості за рішенням складає 759 983,84 грн.
Державним виконавцем 08.11.2022р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно пункту 1 частини і статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок нестягнутої (несплаченої) заборгованості склав 759 983,84 грн.
Також, 08.11.2022р. Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору №33923984, якою постановлено стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" виконавчий збір у розмірі 75 998,38 грн.
09.11.2022 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 70293120, яку на наступний день було надіслано сторонам виконавчого провадження, про що свідчать поштові квитанції, які містяться в матеріалах виконавчого провадження.
10.11.2022р. AT «Дніпропетровська» було сплачено на рахунок Приватного виконавиця Афанасьєвої Євгенії Олександрівни залишок боргу за виконавчим документом в сумі 759 983,84 грн., основну винагороду в сумі 75 998,38 грн, а також витрати виконавчого провадження в сумі 550,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №8397 від 10.11.2022р. на загальну суму 836532,22грн.
10.11.2022р. Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №33923984 від 08.11.2022р. щодо стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" виконавчого збору у розмірі 75 998,38 грн. Зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України Про виконавче провадження (далі Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Частиною 1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно частин 5 та 6 статті 26 Закону України Про виконавче провадження, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Статтею 27 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.
Пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
В силу п.9 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно ч.3 ст.40 Закону України Про виконавче провадження у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Аналіз статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів» свідчить про те, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і винесення постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження є обов`язком приватного виконавця.
Водночас саме лише існування такої постанови, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18).
Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2022 року на рахунок з обліку депозитних сум приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвої Євгенії Олександрівни надійшли кошти згідно виконавчого провадження. Стягнених грошових коштів достатньо для задоволення вимог стягувана за виконавчими документами, стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження.
Стягнуті грошові кошти перераховані стягувачу за виконавчим документом у сумі 759 983,84 грн (платіжне доручення № 1068 від 10.11.2022), а також стягнуто основну винагороду приватного виконавця у сумі 75 998,38 грн (платіжне доручення № 1067 від 10.11.2022) та витрати виконавчого провадження у сумі 550 грн (платіжне доручення № 1069 від 10.11.2022). Отже, рішення згідно виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі.
10.11.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Афанасьєвою Є.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 70293120 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з повним фактичним виконанням).
Разом з тим, судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 33923984 про стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь дочірньої компанії Таз України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 28 379 669,39 грн заборгованості, 8 152 511,43 грн інфляційних збитків, 1 872 680,19 грн 3% річних, 8 101,35 грн державного мита, 89,14 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
Державним виконавцем 15.08.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 3 постанови зазначено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк - з боржника підлягає стягненню виконавчий збір.
До відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява стягувача ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» від 31.10.2022 № 39/3-355 про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Державним виконавцем 08.11.2022 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно пункту 1 частини і статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок нестягнутої (несплаченої) заборгованості склав 759 983,84 грн.
08.11.2022р. Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору №33923984, якою постановлено стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" виконавчий збір у розмірі 75 998,38 грн.
При цьому, як було встановлено судом вище, стягувачем - ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України», 09.11.2022 було пред`явлено зазначений наказ до примусового виконання Приватному виконавцю Афанасьєвій Євгенії Олександрівні та відкрито виконавче провадження № 70293120.
Щодо спірного питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, суд зазначає наступне.
Системний аналіз Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що цей закон не містить юридичної норми, яка необхідна для регламентації правовідносин, які виникли у даній справі.
Цей Закон містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.
Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.
Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.
Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.
У цьому контексті насамперед суд зауважує, що означене питання [про справедливість подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа] полягає у тому, що несправедливим є не стягнення виконавчого збору чи основної винагороди як таких, а саме їхнє стягнення одночасно. Тобто у ракурсі поставленого питання справедливим є стягнення лише однієї з указаних сум.
Розв`язуючи це питання, суд повторно зазначає, що виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.
На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.
Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 320/6215/19, в якій зазначено, що розв`язання цієї проблеми Верховний Суд бачить у застосуванні до подібних правовідносин за аналогією закону ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.
В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваної постанови.
Аналізуючи викладене, суд зазначає, що прийняття державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанови про стягнення виконавчого збору від 08.11.2022 у виконавчому провадженні № 33923984, у якому не відбулося виконання рішення суду, суперечить вказаним нормам законодавства України, відповідно у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, відповідно вказана постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України Про виконавче провадження.
Враховуючи вищевикладене, за наведених обставин суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.11.2022 про стягнення виконавчого збору в сумі 75 998,38 грн, винесену у виконавчому провадженні № 33923984.
На підставі викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що під час звернення із даним позовом, позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 4962,00грн. (платіжні доручення №8562 від 17.11.2022р., №7257 від 13.12.2022р.).
За таких обставин, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, стягненню у порядку ст. 139 КАС України підлягають витрати зі сплати судового збору за подання даної позовної заяви відповідно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2481,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 (Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України), який прийняв протиправне рішення.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 08.11.2022 року про стягнення виконавчого збору в сумі 75 998,38 грн, винесену у виконавчому провадженні № 33923984.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Суддя Н.В. Турлакова