Справа № 420/17284/22
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - позивач, Саратська селищна рада, боржник) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, ВПВР УЗПВР Південного МРУЮ), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.11.2022 про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 69616017.

Позивач зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №420/18364/21 Саратську селищну раду зобов`язано надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Введенка Саратської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Це рішення суду виконано селищною радою добровільно та до звернення виконавчого документу до виконання шляхом прийняття радою рішення від 25.02.2022 №794-VІІІ, яким ОСОБА_1 надано дозвіл розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Введенка Саратської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Після отримання копії постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР Південного МРУЮ від 11.08.2022 ВП №69616017 про відкриття виконавчого провадження з виконання виданого судом у зазначеній справі виконавчого листа, селищна рада листом від 29.08.2022 №2334/02-14/1828 повідомила державного виконавця про виконання рішення суду.

Натомість державний виконавець з посиланням на статті 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс оскаржувану постанову від 03.11.2022 про накладення на селищну раду штрафу в розмірі 5100,00 грн за невиконання вимог виконавчого документа, обґрунтувавши її тим, що орієнтовний розмір земельної ділянки, щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, суттєво менший за той, що вказаний у рішенні суду.

Позивач вважає цю постанову протиправною, оскільки, на його думку, вимоги виконавчого документу виконані в повному обсязі.

Таку свою позицію позивач обґрунтовує тим, що рішенням суду селищну раду зобов`язано надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, тобто конкретний розмір земельної ділянки судом не встановлений і може бути меншим від зазначеного у судовому рішенні.

Крім того, при прийнятті рішення селищною радою ураховані межі суміжних земельних ділянок, які перебувають у приватній власності і якими рада не уповноважена розпоряджатись, але які обмежують і зменшують площу земельної ділянки, що визначена була ОСОБА_1 на графічних матеріалах, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Також позивач зазначає, що підпунктом 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлена заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність.

Неврахування вказаних обставин державним виконавцем, на думку позивача, обумовлює протиправність оскарженої постанови.

Ухвалою від 02.12.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків.

В установлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 23.12.2022 провадження у справі відкрито, вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст.ст. 268-272, 287 КАС України та призначено судове засідання на 14:30 год 23.01.2023 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці в період з 27.12.2022 по 17.01.2023. Також ухвалою зобов`язано відповідача подати докази.

Ухвалою від 19.01.2023 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву та витребовані докази.

За змістом відзиву відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні.

Вказує, що державним виконавцем було винесено постанову від 11.08.2022 ВП №69616017 про відкриття виконавчого провадження з виконання виданого Одеським окружним адміністративним судом виконавчого листа №420/18364/21 від 25.04.2022, яким Саратську селищну раду зобов`язано надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Введенка Саратської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Цією постановою боржнику надано десять робочих днів для виконання рішення суду.

Боржник листом від 29.08.2022 повідомив, що повністю виконав рішення суду та надав копію рішення селищної ради від 25.02.2022 №794-VІІІ, яким ОСОБА_1 надано дозвіл розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Введенка Саратської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Однак це рішення селищної ради не відповідає вимогам рішення суду та виконавчого листа, оскільки орієнтовна площа земельної ділянки, на яку надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо її відведення, а саме 0,30 га, значно менше зазначеного в рішенні суду орієнтовного розміру земельної ділянки 2,0 га.

З цього відповідач робить висновок, що станом на час винесення оскаржуваної постанови вимоги виконавчого документу не виконано.

При цьому статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.

Оскільки боржник не виконав рішення і не навів поважних причин його невиконання, то державним виконавцем у відповідності із вимогами Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він заперечує щодо викладених відповідачем доводів, переважно посилаючись на ті ж аргументи, які наведені ним у позові.

Так як статтею 269 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив), то судом подана позивачем відповідь на відзив не розглядається.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку в судове засідання свого представника не забезпечив, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно із частиною 3 статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Усною ухвалою від 23.01.2023 з урахуванням думки представника судом вирішено розглядати цю справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №420/18364/21, яке набрало законної сили 18.01.2022, Саратську селищну раду зобов`язано надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Введенка Саратської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

На виконання цього рішення Саратською селищною радою прийнято рішення від 25.02.2022 №794-VІІІ, яким ОСОБА_1 надано дозвіл розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства на території с. Введенка Саратської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту).

У подальшому Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 25.04.2022 №420/18364/21 в частині зобов`язання селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.

Цей виконавчий лист звернуто до примусового виконання.

Так, постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗПВР Південного МРУЮ від 11.08.2022 ВП №69616017 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 25.04.2022 №420/18364/21, виданого Одеським окружним адміністративним судом.

Цією постановою боржнику надано десять робочих днів для виконання рішення суду.

Боржник листом від 29.08.2022 №420/18364/21 повідомив державного виконавця, що повністю виконав рішення суду до відкриття виконавчого провадження та надав копію рішення Саратської селищної ради від 25.02.2022 №794-VІІІ. У листі боржник також просив закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Перевіривши виконання рішення, старшим державним виконавцем ВПВР УЗПВР Південного МРУЮ винесено постанову від 03.11.2022 ВП №69616017, якою на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» на Саратську селищну раду накладено штраф в розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин вимог виконавчого документа.

Постанова обґрунтована тим, що виконавчим документом зобов`язано боржника надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, в той час як поданим рішенням селищної ради такий дозвіл надано щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га, що значно менше вказаної в рішенні суду.

З цього державний виконавець виснував, що боржником вимоги виконавчого документу станом на 03.11.2022 не виконані.

Вважаючи, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення штрафу за невиконання судового рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Спірні правовідносини урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно з частиною 6 статті 26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частинами першою третьою статті 63 Закону №1404-VIII установлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно із приписами частин першої, другої статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення Закону №1404-VIII в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як видно з матеріалів справи, селищна рада уважала, що прийняття нею рішення про надання стягувачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га (замість визначеного у судовому рішенні орієнтовного розміру земельної ділянки 2,0 га) є фактичним та в повному обсязі виконанням рішення згідно з виконавчим документом.

Натомість державний виконавець з огляду на різницю в орієнтовній площі земельної ділянки згідно з виконавчим документом та прийнятим селищною радою рішенням прийшов до висновку, що вимоги виконавчого документу не виконані.

Позивач такий висновок розглядає як протиправний через неврахування відповідачем обставин того, що рішення суду не покладало на раду обов`язку надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею саме 2,0 га і така площа може бути меншою, а також того, що вказана у рішенні ради від 25.02.2022 №794-VІІІ орієнтовна площа земельної ділянки 0,30 га була визначена з урахуванням меж інших суміжних земельних ділянок, які перебувають у приватній власності інших осіб.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно статті 12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, організація землеустрою, тощо.

Підпунктом 34 пунктом 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних та міських рад вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частин 1, 2, 4, пункту «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України установлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України, частинами 6, 7, 9 якої визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, Земельним кодексом України у статті 121 не встановлено конкретного і сталого розміру земельної ділянки, яка передається безоплатно громадянам для ведення особистого селянського господарства, проте встановлений максимальний розмір такої земельної ділянки - не більше 2,0 гектара.

Стаття 118 Земельного кодексу України оперує поняттями «орієнтовні розміри земельної ділянки» та «бажане місце розташування земельної ділянки».

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність належить до повноважень позивача як органу місцевого самоврядування та відбувається у формі рішення, прийнятого на пленарній сесії відповідної ради.

Як видно з матеріалів цієї справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №420/18364/21 Саратську селищну раду зобов`язано надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га - для ведення особистого селянського господарства.

Тобто, це рішення суду не визначило конкретного розміру земельної ділянки, щодо якої відповідач мав надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Натомість воно зобов`язувало селищну раду надати дозвіл.

Саратська селищна рада на виконання рішення суду прийняла рішення від 25.02.2022 №794-VІІІ, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, вказаний у рішенні ради від 25.02.2022 №794-VІІІ орієнтовний розмір земельної ділянки не суперечить ані приписам статті 121 Земельного кодексу України, ані рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 у справі №420/18364/21.

Селищною радою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, як і передбачено рішенням суду.

Відповідачем не надано оцінки доводам позивача, що вказана у рішенні ради від 25.02.2022 №794-VІІІ орієнтовна площа земельної ділянки 0,30 га визначена була з урахуванням меж інших суміжних земельних ділянок, які перебувають у приватній власності інших осіб.

Окремо суд відмічає, зокрема і на підставі наявної інформації в програмі «Діловодство спеціалізованого суду», що як на час прийняття відповідачем оскарженої постанови, так і на час розгляду цієї справи відсутні докази оскарження рішення Саратської селищної ради від 25.02.2022 №794-VІІІ, в тому числі й з підстав невідповідності орієнтовного розміру земельної ділянки вимогам законодавства або рішенню суду.

Відсутні також докази звернення сторін виконавчого провадження, державного виконавця до суду щодо роз`яснення рішення суду, зміни або встановлення способу його виконання.

У той же час, Закон України «Про виконавче провадження» не наділяє державного виконавця самостійною компетенцією щодо оцінки законності чи правильності прийнятих органом місцевого самоврядування рішень.

З огляду на викладене, у контексті обставин даної справи не можна дійти висновку, що позивачем не виконано рішення суду без поважних причин.

Тому суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для накладення штрафу на позивача.

Отже, позовні вимоги Саратської селищної ради є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі не здійснюється, оскільки за правилами статті 139 КАС України всі судові витрати відшкодовуються лише при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 139, 242-246, 259-262, 271, 287 КАС України, суд

вирішив:

Позов Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.11.2022 ВП №69616017 про накладення на Саратську селищну раду Білгород-Дністровського району Одеської області штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний