Справа № 200/5105/22
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року Справа№200/5105/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №282 від 28.07.2022 року про відмову в переведенні на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 01.12.1992 по 28.02.2022 на підставі трудової книги НОМЕР_1 та довідок №8/05-99-10-02-07 від 11.07.2022, №11/05-99-10-02-07 від 22.07.2022, №6/05-99-11вс від 03.06.2022, та виплатити заборгованість, що виникла, починаючи з 25.07.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що звернулася до відповідача із заявою про переведення на пенсію державного службовця. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області їй відмовлено у переведенні з одного виду пенсії до іншого, через відсутність необхідного стажу державної служби, оскільки не зараховано до стажу державної служби робота позивача в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання.

Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки відповідно до п. 342.4 статті 342 Податкового Кодексу України посадові особи органів державної податкової служби є державними службовцями.

21 грудня 2022 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

28 грудня 2022 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач станом на день звернення до суду отримує пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір середньої заробітної плати при переведенні та обчисленні пенсії за віком згідно цього Закону врахований відповідно приписів частини третьої статті 45 Закону №1058, тому на думку представника відповідача звернення позивача до суду є передчасним.

У зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

30 грудня 2022 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за даними трудової книжки періоди роботи позивача з 01.12.1992 по 03.05.2001, з 03.09.2001 по 14.05.2004 та з 01.08.2005 по 22.08.2019 в органах податкової служби не зараховано до стажу державної служби, оскільки позивачу було присвоєно спеціальні звання.

Окрім того, у відповідності до даних трудової книжки позивача у період з 01.12.1992 по 03.05.2001, з 03.09.2001 по 14.05.2004 та з 01.08.2005 по 22.08.2019 позивач не займала посади державної служби, що є необхідної умовою для призначення пенсії у відповідності до Закону України Про державну службу, тому на думку представника відповідача стаж державної служби на посадах, віднесених до відповідних категорій посад

державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723 відсутній.

У зв`язку з наведеним просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в УПФ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

25 липня 2022 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28 липня 2022 року №282 позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Вказаним рішенням до стажу державної служби не зараховано періоди роботи позивача з 01.12.1992 року до 03.05.2001 року, з 03.09.2001 року до 14.05.2004 року, з 01.08.2005 року до 22.08.2019 року у Держаних податкових інспекціях Донецької області.

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача, як таке, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та порушує її конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України "Про державну службу" (Закон України від 10.12.2015 року № 889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016 року.

Відповідно до ст. 90 вказаного Закону України "Про державну службу" пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 2 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону України "Про державну службу" визнано таким, що втратили чинність, зокрема Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до п.п. 10 та 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 10);

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12).

Згідно зі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19.

Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, визначено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу".

Пунктом 6 вказаного Порядку визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII (тобто до 01.05.2016 року) обчислюється відповідно до п. 8 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII.

Відповідно до п. 8 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 року - дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше.

До 01.05.2016 року обчислення стажу державної служби визначалося Порядком обчислення стажу державної служби, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283.

Пунктом 4 вказаного Порядку було визначено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):

на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;

на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком;

на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання;

на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування; […].

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки НОМЕР_1 позивач працювала:

з 01.12.1992 року до 02.01.1994 року старшим державним податковим інспектором, головним державним податковим інспектором відділу податків з населення Державної податкової інспекції по Приморському району м. Маріуполя Донецької області;

з 03.01.1994 року до 23.10.1994 року старшим державним податковим ревізором-інспектором відділу аудиту юридичних осіб Державної податкової інспекції по Приморському району м. Маріуполя Донецької області;

з 24.10.1994 року до 01.08.1995 року головним державним податковим інспектором відділу по контролю та організації стягнення ресурсних, неподаткових платежів, місцевих податків і зборів та впровадження ЕККА Державної податкової інспекції по Приморському району м. Маріуполя Донецької області;

з 02.08.1995 року до 02.01.1996 року начальником відділу місцевих податків і зборів Державної податкової інспекції по Приморському району м. Маріуполя Донецької області;

з 03.01.1996 року до 25.11.1996 року головним державним податковим інспектором відділу по контролю за стягненням ресурсних, неподаткових платежів і впровадження ЕККА управління аудиту Державної податкової інспекції по Приморському району м. Маріуполя Донецької області;

з 26.11.1996 року до 13.02.1998 року головним державним податковим інспектором відділу організації контролю та документальних перевірок суб`єктів підприємницької діяльності, нормативно-технічного контролю за впровадженням касових апаратів та комп`ютерних систем Державної податкової адміністрації у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області;

з 14.02.1998 року до 30.04.1998 року головним державним податковим інспектором відділу організації контролю та документальних перевірок суб`єктів підприємницької діяльності, нормативно-технічного контролю за впровадженням касових апаратів та комп`ютерних систем Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області;

з 01.05.1998 року до 31.05.2000 року головним державним податковим інспектором відділу оперативного контролю Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області;

з 01.06.2000 року до 06.09.2000 року головним державним податковим інспектором відділу оперативного контролю Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області;

з 07.09.2000 року до 03.05.2001 року головним державним податковим інспектором відділу стягнення платежів до бюджету Державної податкової інспекції у м. Маріуполі Донецької області;

з 03.09.2001 року до 01.01.2002 року начальником відділу по контролю за розрахунковими операціями та сферою податкового обігу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області;

з 02.01.2002 року до 14.05.2004 року начальником відділу оперативного контролю управління податкового аудиту та валютного контролю Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Маріуполя Донецької області;

з 01.08.2005 року до 31.01.2008 року старшим державним податковим інспектором сектору оподаткування юридичних осіб Приморського відділення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя Донецької області;

з 01.02.2008 року до 12.03.2012 року головним державним податковим інспектором сектором погашення прострочених податкових зобов`язань Приморського відділення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя Донецької області;

з 13.03.2012 року до 30.06.2013 року головним державним податковим інспектором сектору погашення податкового боргу Приморського відділення Жовтневої міжрайонної державної податкової інспекції м. Маріуполя Донецької області Державної податкової служби;

з 01.07.2013 року до 02.02.2014 року головним державним ревізором інспектором відділу з питань координації погашення заборгованостей управління обслуговування платників податків Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області;

з 03.02.2014 року до 01.06.2014 року головним державним ревізором-інспектором відділу оподаткування та контролю об`єктів і операцій Приморського відділення Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області;

з 02.06.2014 року до 02.08.2015 року заступником начальника відділу доходів і зборів з фізичних осіб Приморського відділення Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління Міндоходів у Донецькій області;

з 03.08.2015 року до 08.02.2016 року заступником начальника відділу доходів і зборів з фізичних осіб Приморського відділення Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області;

з 09.02.2016 року до 12.05.2016 року головним державним ревізор-інспектор відділу податків і зборів з фізичних осіб Приморського відділення Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції м. Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області;

з 13.05.2016 року до 31.07.2016 року головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб, майнових податків та єдиного внеску управління податків і зборів з фізичних осіб Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області;

з 01.08.2016 року до 26.06.2017 року головним державним ревізором-інспектором відділу організації та проведення перевірок суб`єктів декларування в деклараціях про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру управління податків і зборів з фізичних осіб Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області;

з 27.06.2017 року до 01.10.2017 року старшим державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та єдиного внеску території обслуговування Маріупольської ОДПІ управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Донецькій області;

з 02.10.2017 року до 01.04.2018 року старшим державним ревізором-інспектором відділу організації та проведення перевірок відомостей у деклараціях суб`єктів декларування управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Донецькій області;

з 02.04.2018 року до 21.08.2019 року головним державним ревізором-інспектором відділу організації та проведення перевірок відомостей у деклараціях суб`єктів декларування управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Донецькій області;

з 22.08.2019 року до 31.08.2020 року головним державним ревізором-інспектором відділу організації та проведення перевірок відомостей у деклараціях суб`єктів декларування управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Донецькій області;

з 01.09.2020 року до 25.01.2021 року головним державним ревізором-інспектором відділу організації та проведення перевірок відомостей у деклараціях суб`єктів декларування управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДПС у Донецькій області;

з 26.01.2021 року до 18.02.2021 року головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб -підприємців управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Донецькій області;

з 19.02.2021 року до 20.10.2021 року головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків з громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Донецькій області;

з 21.10.2021 року до 28.02.2022 року головним державним інспектором відділу адміністрування податків з громадян та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Донецькій області.

Робота на вказаних посадах також підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Донецькій області від 03.06.2022 р. № 6/05-99-11вс.

Отже, стаж державної служби позивача складає 27 років 8 місяців 10 днів.

Згідно довідки Головного управління ДПС України в Донецькій області від 03.06.22 № 6/05-99-11вс, позивачем 21.07.1994 прийнята присяга державного службовця, а під час роботи їй присвоювались спеціальні звання та ранги.

Станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-УІІІ «Про державну службу») ОСОБА_1 обіймала посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податків і зборів з фізичних осіб Приморського відділення Жовтневої об`єднаної державної податкової інспекції м.Маріуполя Головного управління ДФС у Донецькій області, віднесену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 703 до сьомої категорії посад державних службовців.

Зі спірного рішення вбачається, що єдиною підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію за нормами ЗУ «Про державну службу» є недостатній стаж державної служби, який полягає в незарахуванні її трудового стажу на посадах в органах державної податкової служби, оскільки, на думку, відповідача ці посади не відносяться до категорій посад, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

У зв`язку з цим суд зазначає, що пунктом 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених чинним на той час законодавством.

Згідно з п.1.1 Податкового кодексу України державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена Податковим кодексом і іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборі; платежів.

Відповідно до ст. 41.1 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні орган.

Суд зазначає, що пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України прямо визначено, що посадові особи контролюючих органів є «державними службовцями».

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначає Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

Відповідно до статті 1 цього Закону державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження. Регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Посилання відповідача на пункт 343.1 статті 343 Податкового Кодексу України, як на підставу для відмови у задоволенні позову, яка передбачає, що у разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується, є незмістовним, оскільки зазначена норма регулює виключно грошову винагороду певного працівника та ніяким чином не визначає статус особи як державного службовця.

Враховуючи викладене, періоди роботи позивача в податкових органах та присвоєння спеціального звання зараховуються до стажу державної служби для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, позивач станом на час звернення до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця досягла необхідного віку відповідно до положень частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та набула стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, в розмірі достатньому для призначення пенсії державного службовця, а відповідно і права на переведення з одного виду пенсій на інший.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28 липня 2022 року №282 прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення, а отже не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

При вирішенні справи суд врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 308/67/17.

Щодо позовних вимог про виплату заборгованості, що виникла, починаючи з 25.07.2022 року суд вважає зазначені вимоги передчасними, оскільки заборгованість виникає після переведення позивача на пенсію за Законом України «Про державну службу» та проведення відповідного перерахунку пенсії.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 на підставі довідок №8/05-99-10-02-07 від 11.07.2022, №11/05-99-10-02-07 від 22.07.2022, №6/05-99-11вс від 03.06.2022, суд також вважає їх передчасними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки спірним питанням - є лише право позивача на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

З огляду на наведене порушені права позивача підлягають задоволені шляхом, який обрано судом (ч. 2, ст. 5, п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вирішуючи питання про визначення належного органу Пенсійного фонду для розгляду питання про переведення на іншій вид пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, (далі - Порядок 22-1) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено, що структурний підрозділ органу, що призначає пенсію є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Таким чином, суд дійшов висновку про зобов`язання перевести на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" саме Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки судом питання про стягнення суми пенсії не вирішувалось, відсутні правові підстави для застосування вказаних норм.

Стосовно зобов`язання відповідача надати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч. 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд звертає увагу, що зазначені процесуальні дії є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10 грудня 2018 року в справі № 807/2358/15.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обставин та не надано доказів того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення з яких суд може дійти висновку про необхідність встановлення судового контролю.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення відповідачу строку для надання звіту про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28 липня 2022 року №282 про відмову ОСОБА_1 в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, ) перевести ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на пенсію відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 25 липня 2022 року, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 01.12.1992 року до 03.05.2001 року, з 03.09.2001 року до 14.05.2004 року, з 01.08.2005 року до 28.02.2022 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв