Справа № 380/14011/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14011/22 пров. № А/857/16354/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року про повернення позовної заяви, постановлену суддею Мартинюк В.Я. у м. Львові у справі 380/14011/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 12 липня 2018 року, включно, визначеної з урахуванням розміру підвищення доходу та розрахованої як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року.

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити щомісячну суму індексації грошового забезпечення у розмірі 4463, 15 грн. за період з 01 березня 2018 року по 12 липня 2018 року включно, визначену з урахуванням розміру підвищення доходу у березні 2018 року та розраховану як різниця між сумою індексації і розміром підвищення її грошового доходу, відповідно до абзаців третього, четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року адміністративний позов залишено без руху, через пропуск строку звернення до суду та надано час для подання заяви про поновлення строку звернення до суду, із зазначенням поважних причин пропуску цього строку.

Приймаючи цю ухвалу, суддя виходив з того, що спір у цій справі стосується проходження публічної служби, а тому до спірних правовідносин застосовується місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

На виконання вимог ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року позивачка подала заяву про поновлення строку звернення до суду із позовом у якій зазначила, що, на момент виникнення спірних правовідносин, чинною була норма ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, яка не обмежувала будь-яким строком право особи на звернення до суду про стягнення належної їй заробітної плати.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року позовну заяву повернуто позивачці, через відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду.

У цій ухвалі суд вказав, що позивачка не навела обґрунтованих причин пропуску місячного строку звернення до суду встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Не погодившись з цією ухвалою, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що суддя суду першої інстанції прийняв неправильне рішення про повернення позовної заяви, оскільки 19.07.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352 (далі - Закон № 2352), яким встановлено строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні тривалістю три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Цей строк звернення до суду, на думку позивачки, є спеціальним і застосовується до спорів про стягнення невиплаченої за час військової служби індексації грошового забезпечення, яка є частиною грошового забезпечення. Водночас, на момент звільнення позивачки із військової служби чинною була норма ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, яка не обмежувала будь-яким строком право особи на звернення до суду про стягнення належної їй заробітної плати. Строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, на думку позивачки, застосовується до інших спорів з приводу прийняття, проходження та звільнення з публічної служби, відмінних від стягнення заробітної плати.

Зважаючи на те, що відповідні правові норми Закону № 2352 набули чинності 19.07.2022 року, а позивачка звернулася до суду 07.10.2022 року, то, на думку позивачки, вона не пропустила тримісячний строк звернення до суду встановлений Законом № 2352.

Одночасно позивачка звертає увагу на те, що норми Закону № 2352 не мають зворотної дії в часі, оскільки погіршують становище особи, так як встановлюють менший строк звернення до суду порівняно із попереднім.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Частиною 1 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Закону, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої у постановах від 20.11.2019 року у справі № 620/1892/19, від 05.02.2020 року у справі № 825/565/17 індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Відтак, спір щодо не нарахування та не виплати при звільненні з військової служби індексації, яка є складовою грошового забезпечення, відноситься до спорів пов`язаних із проходження та звільненням з публічної служби.

Суд, взявши до уваги лише це формулювання, застосував місячний строк звернення до суду встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що строк звернення до суду може бути визначений не лише цим Кодексом, а і іншими законами.

19.07.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352 (далі Закон № 2352), яким внесено ряд змін до законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у наступній редакції:

- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);

- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Аналогічні за змістом норми є у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затверджене Указом Президента України 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення), де у абзаці 3 пункту 242 Положення зазначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Зважаючи на те, що позивачка просить відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, як частину грошового забезпечення, яка не виплачена за час служби та при звільненні зі служби, то, на думку апеляційного суду, норма частини другої статті 233 КЗпП України є спеціальною у категорії справ, які виникають зі спорів про виплату не виплаченої за час служби та при звільненні заробітної плати (грошового забезпечення).

Апеляційний суд при цьому зауважує, що норма частини другої статті 233 КЗпП України, фактично, виділяє із загальної категорії спорів, пов`язаних із прийняттям, проходженням та звільненням із публічної служби, спори щодо виплати заробітної плати (частини грошового забезпечення), яка не виплачена при звільненні працівника (військовослужбовця) та встановлює для цієї категорії спорів спеціальний строк тривалістю три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Зважаючи на ці міркування, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які визначають строк звернення до суду із такого роду спором.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву, застосувавши строк звернення до суду передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, а не частиною другою статті 233 КЗпП України.

Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, внаслідок чого необґрунтовано повернув позовну заяву.

Тому, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 320, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2022 року про повернення позовної заяви у справі № 380/14011/22 скасувати, а справу № 380/14011/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 24.01.2023 року