Справа № 580/2591/22
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2591/22 Суддя першої інстанції: Білоноженко М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Височанській Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2022 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб при здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років з 01.04.2019, та такими, що призвели до зменшення щомісячного розміру виплачуваної пенсії, відповідно до значного зменшення пенсійної заборгованості за період з 01.04.2019 по теперішній час;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років з 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФР46206 від 25.04.2021 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % сум основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час починаючи з 01.04.2019;

- визнати дії відповідача протиправними й такими, що завдали позивачу збитків, а саме, невиплати пенсійної заборгованості на загальну суму 59 293, 50 грн, що виникла внаслідок незаконного зменшення основного розміру пенсії з 86 % до 70 % грошового забезпечення в період з 01.01.2018 року до 31.08.2020, та зниження пенсії із 100 % суми підвищення до 75 % підвищення пенсії в період з 05.03.2019 до 03.09.2019;

- стягнути на користь позивача з відповідача кошти у вигляді пенсійної заборгованості в сумі 59 293, 50 грн. разом із нарахованою на цю заборгованість компенсацією втрати частини пенсії (підстава - невиконання відповідачем частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб). Ухвалюючи рішення про стягнення коштів (пенсійної заборгованості у розмірі 59 293, 50 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, зазначити наслідки несвоєчасної виплати заборгованості з посиланням на Закон України «Про гарантії держави за виконання судових рішень», згідно з яким нараховується пеня у розмірі 3 % річних.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо:

- визнання дій відповідача протиправними й такими, що завдали позивачу збитків, а саме, невиплати пенсійної заборгованості на загальну суму 59 293, 50 грн, що виникла внаслідок незаконного зменшення основного розміру пенсії з 86 % до 70 % грошового забезпечення в період з 01.01.2018 року до 31.08.2020, та зниження пенсії із 100 % суми підвищення до 75 % підвищення пенсії в період з 05.03.2019 до 03.09.2019;

- стягнути на користь позивача з відповідача кошти у вигляді пенсійної заборгованості в сумі 59 293, 50 грн. разом із нарахованою на цю заборгованість компенсацією втрати частини пенсії (підстава - невиконання відповідачем частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

29 грудня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 57790, від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, наголошує що останнім здійснено усіх можливих заходів, спрямованих на виконання рішень Черкаського окружного адміністративного суду по справах № 580/193/21, № 580/11463/21 та 580/616/20, зокрема проведено перерахунок та додатково нараховано суму доплати в розмірах: 160 544,146 грн., 3694,88 грн., 59 293,50 грн. відповідно.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на осіб, яким пенсія призначена відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого призначення, отже, дії відповідача щодо нарахування і виплати пенсії позивачу з обмеженням максимальним розміром є законними обґрунтованими (у даному випадку такі дії відповідача за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих Позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист), що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21.05.2021 року у справі №347/2083/16, від 27.01.2021 року у справі №344/1326/17, від 10.12.2020 року у справі №580/492/19, від 05.11.2020 року у справі №440/2423/19, від 24.09.2020 року у справі №640/5854/19, вимоги позивача, в яких просить при ухваленні рішення про стягнення коштів (пенсійної заборгованості у розмірі 59 293, 50 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, зазначити наслідки несвоєчасної виплати заборгованості з посиланням на Закон України «Про гарантії держави за виконання судових рішень», згідно з яким нараховується пеня у розмірі 3 % річних, не належать розгляду в межах даної справи з огляду на те, що їх заявлено у взаємозв`язку із вимогами про стягнення сум пенсії 59293,50 грн., щодо яких закрито провадження.

Колегія суддів, враховуючи правові висновки, викладені Верховним Судом, вважає висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років, призначену на підставі Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон №2262-ХІІ).

Рішенням Черкаського адміністративного окружного суду від 13.07.2021 року у справі №580/193/21 (набрало законної сили - 13.08.2021 р.) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФР46206 від 24.05.2021 року, у відповідності до ст.ст. 43, 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум з 01 квітня 2019 року.

Згідно протоколу перерахунку пенсії позивача від 05.10.2021 року, відповідач, на виконання вказаного рішення суду, здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року, розмір якої обмежено максимальним розміром, з 01.04.2019 року становив 14970.00 грн., із 01.07.2019 року - 15640,00 грн., із 01.12.2019 року - 16380,00 грн., із 01.07.2020 року - 17120,00 грн. із 01.12.2020 року - 17690,00 грн. із 01.07.2021 року - 18369,14 грн.

У подальшому, рішенням Черкаського адміністративного окружного суду від 02.02.2022р. у справі №580/11463/21 (набрало законної сили - 05.03.2022 р.) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести з 01.04.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 86 % грошового забезпечення, з урахуванням довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.05.2021 року № ФР 46206 про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та з урахуванням основних і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) і премії, з урахуванням раніше проведених виплат.

За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач листом від 13.05.2022 року повідомлено позивачу що згідно із Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі - Закон №3668) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Повідомлено, що на виконання рішення суду у справі №580/193/21, перераховано пенсію позивача, обмежено її максимальним розміром з 01.04.2019 р. - 14970,00 грн., з 01.07.2019 р. - 15640,00 грн., з 01.12.2019 р. - 16380,00 грн., з 01.07.2020р. - 17120 грн., з 01.12.2020 р. - 17690 грн., з 01.07.2021 р. - 18369,00 грн. Крім того, повідомлено, що на виконання рішення суду у справі №580/11463/21, перераховано пенсію позивача. Оскільки після перерахунку пенсії на виконання судового рішення № 580/193/21 розмір пенсії позивача до 01.07.2021 збільшено до максимального, після перерахунку на виконання судового рішення № 580/11463/21 він не змінився (до 01.07.2021). Загальний розмір Вашої пенсії після перерахунку з 01.04.2019 становив - 14970,00грн, із 01.07.2019 - 15640,00 грн, із 01.12.2019 - 16380,00 грн, із 01.07.2020 -17120,00грн, із 01.12.2020 - 17690,00 грн, із 01.07.2021 становить 18540,00 грн, із 01.12.2021 - 19340,00 грн. пенсію у розмірі 19340,00 грн позивач отримує з березня 2022 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії позивача, під час її перерахунку з 01.04.2019 року, позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо:

- визнання дій відповідача протиправними й такими, що завдали позивачу збитків, а саме, невиплати пенсійної заборгованості на загальну суму 59 293, 50 грн, що виникла внаслідок незаконного зменшення основного розміру пенсії з 86 % до 70 % грошового забезпечення в період з 01.01.2018 року до 31.08.2020, та зниження пенсії із 100 % суми підвищення до 75 % підвищення пенсії в період з 05.03.2019 до 03.09.2019;

- стягнути на користь позивача з відповідача кошти у вигляді пенсійної заборгованості в сумі 59 293, 50 грн. разом із нарахованою на цю заборгованість компенсацією втрати частини пенсії (підстава - невиконання відповідачем частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб).

Дана ухвала позивачем не оскаржена, а отже набрала законної сили, з огляду на що, зміст апеляційних вимог, що належить розглянути по суті в межах даної справи стосується обмеження пенсії позивача, під час її перерахунку із 01.04.2019 року максимальним розміром.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, враховуючи приписи ч.1 ст. 308 КАС України та межі заявлених апеляційних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Предметом спору у цій справі є правомірність обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав законної сили 01.10.2011 року.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, Законом № 3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI.

Верховним Судом у справі № 400/2085/19 наголошено, що оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 р. у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону , передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас, положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, та з урахуванням висновків Верховного суду, викладеного у постанові від 16.12.2021 року у справі № 400/2085/19, колегія суддів приходить до висновку, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI, у зв`язку з чим обмеження Головним управління Пенсійного фонду України в Черкаській області максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Відповідно до 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Колегіє суддів враховується, що позивачем неодноразово подавались позови до відповідача щодо протиправності здійсненого перерахунку пенсії, які в більшій частині були задоволенні, у зв`язку з чим, з метою належного захисту права позивача, колегії суддів вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу та визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб при здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років з 01.04.2019 року та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФР46206 від 25.04.2021 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % сум основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, з урахуванням раніше проведених виплат.

Як зазначалось вище, ухвалою суду в частині позовних вимог провадження у справі було закрите, у зв`язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження щодо перегляду рішення суду у частині позовних вимог визнання дій відповідача протиправними й такими, що завдали позивачу збитків, а саме, невиплати пенсійної заборгованості на загальну суму 59 293, 50 грн, що виникла внаслідок незаконного зменшення основного розміру пенсії з 86 % до 70 % грошового забезпечення в період з 01.01.2018 року до 31.08.2020, та зниження пенсії із 100 % суми підвищення до 75 % підвищення пенсії в період з 05.03.2019 до 03.09.2019 та стягнення на користь позивача з відповідача кошти у вигляді пенсійної заборгованості в сумі 59 293, 50 грн. разом із нарахованою на цю заборгованість компенсацією втрати частини пенсії (підстава - невиконання відповідачем частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб).

Вимоги позивача, в яких просить при ухваленні рішення про стягнення коштів (пенсійної заборгованості у розмірі 59 293, 50 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, зазначити наслідки несвоєчасної виплати заборгованості з посиланням на Закон України «Про гарантії держави за виконання судових рішень», згідно з яким нараховується пеня у розмірі 3 % річних, не належать розгляду в межах даної справи з огляду на те, що їх заявлено у взаємозв`язку із вимогами про стягнення сум пенсії 59293,50 грн., щодо яких закрито провадження.

Щодо позовної та апеляційної вимоги про необхідність зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу різниці між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час починаючи з 01.04.2019 року, то дана позовна вимога окремо до задоволення не підлягає, адже охоплюється частиною задоволених позовних вимог.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб при здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років з 01.04.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років з 01.04.2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №ФР46206 від 25.04.2021 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % сум основних і додаткових видів грошового забезпечення, без обмеження її розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст рішення виготовлено 17 січня 2023 року.