Справа № 380/10294/22
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року

справа №380/10294/22
провадження № П/380/10371/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий-суддя Костецький Н.В.,
секретар судового засідання Горонна О.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення інспектора прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержантом ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 08.07.2022.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що під час перетинання державного кордону України 08.07.2022 року залізничним транспортом, під час проведення паспортного контролю позивачем було надано посадовій особі Державної прикордонної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон, паспорт громадянина України, військовий квиток, свідоцтво про народження, довідку до акту огляду МСЕК, копію паспорта громадянина України ОСОБА_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 з поміткою про статус інваліда 2-ї групи. При цьому, позивач пояснив посадовій особі ДПС України, що метою перетину ним кордону був пошук житла в м. Мюнхен, Німеччина з подальшим транспортуванням в це місто матері ОСОБА_3 для реєстрації як біженця та отримання невідкладної медичної допомоги у зв`язку з онкологічним захворюванням. Інспектором прикордонної служби було відмовлено позивачу в перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку із відсутністю документів на право перетинання державного кордону. Позивач не погодився із таким рішенням посадової особи ДПС України оскільки вважає, що має законодавчі підстави для перетину кордону, внаслідок чого звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 03.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 25.08.2022.
Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що під час перетину державного кордону України позивачем надавались документи, які можуть бути враховані як підтверджуючі документи тільки у разі супроводу осіб з інвалідністю І та ІІ групи, визначених у п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин). Вказує, що станом на час виникнення спірних правовідносин в Україні діє воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишання території України обмежується законодавством. Із наданих позивачем документів 08.07.2022 на перетин державного кордону України слідує, що питання його виїду за межі території України врегульовано абзацами 3 та 8 п. 2-1 Правил, відповідно до яких перетин державного кордону може здійснюватися особою з інвалідністю І чи ІІ групи у супроводі одного або обох батьків, на утриманні яких перебуває така особа з інвалідністю, дружини/чоловіка, повнолітніх сина/доньки, їх дружини/чоловіка (за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки та інвалідність). Позивач 08.07.2022 прибув для перетину державного кордону одноосібно, не в якості супроводжуючої особи, про що сам зазначає у позовній заяві, але надавав документи для перетину державного кордону, які можуть бути підставою для перетину кордону в якості супроводжуючої особи у разі підтвердження відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у військово-облікових документах, Надані позивачем документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання дозволу позивачу на перетин держаного кордону України. Інших належних чином оформлений підтверджуючих документів позивачем не надавались. Відповідач вважає оскаржуване рішення правомірним та з наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.
25.08.2022 підготовче засідання відкладено на 27.09.2022 у зв`язку із неявкою представника відповідача.
27.09.2022 підготовче засідання відкладено на 12.10.2022 у зв`язку із неявкою позивача.
12.10.2022 протокольною ухвалою закрито підготовче засідання, призначено судовий розгляд справи на 25.10.2022.
25.10.2022 розгляд справи відкладено на 09.11.2022 у зв`язку із тимчасовим призупиненням роботи апарату суду та не можливості проведення судових засідань.
09.11.2022 оголошено перерву в судовому засіданні до 06.12.2022 у зв`язку із витребуванням доказів у позивача.
05.12.2022 позивачем подано до суду пояснення, у яких вказує, що звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 30.06.2022 по 05.07.2022 за власним бажанням з метою підтвердити для себе, що не підлягає призову як людина, яка згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на підставі того, що має матір інваліда 2 групи. Позивачем була подана заява у РТЦК та СП Залізничного району м. Львів про надання йому відстрочки від призову. З цією заявою з юридичного департаменту позивача направили до облікового кабінету де внесли інформацію про нього у внутрішній комп`ютерний облік та повідомили, що він може бути вільний. На запитання позивача чи потрібні якісь відмітки у військовому квитку, йому повідомили, що не мають права ставити там відмітки так як цей квиток виданий у місті Запоріжжя. Необхідності мати відмітки у військовому квитку чи будь який інший документ про надання відстрочки в позивача не було, так як для виїзду за кордон цей документ не був потрібний і не вимагався в нього раніше. Відсутність необхідності надавати військово-облікові документи під час перетину кордону України підтверджувалось для позивача фактом того, що 28.05.2022 він виїхав за кордон з тим самим військовим квитком що і 08.07.2022 і такий не був запитаний прикордонниками при виїзді з території України. Позивач зауважує, що перевірка документів для виїзду за кордон 28.05.2022 проводилась у тому самому поїзді 715 КБ до міста Перемишль, ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є відповідачем у даній справі. Відмітка про в`їзд до Республіки Польща 28.05.2022 наявна в закордонному паспорті позивача. 14.11.2022 року позивач виїжджав за кордон на пропускному пункті Порубне і в нього також не запитували жодних військово-облікових документів. Відмітка про в`їзд до Республіки Румунія 14.11.2022 є в його закордонному паспорті. Позивач вказує, що на офіційному сайті Державної прикордонної служби в переліку документів, які вони вимагають для випадку виїзду за кордон України людини, у якої мати чи батько або мати чи батько дружини є інвалідом 1-ї або 2-ї групи також відсутні будь які військово-облікові документи. Таким чином, на думку позивача створюється правова невизначеність, коли він не може зрозуміти як користуватися правом виїзду за кордон. У судовому засіданні представник відповідача також не вказав жодних законодавчих актів, в яких би було вказано необхідність надання військово-облікових документів, хоча у статті 77 КАСУ частині 2 вказано що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а у статті 19 Конституції України вказано про зобов`язання органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
06.12.2022 оголошено перерву в судому засіданні до 20.12.2022 для ознайомлення представника відповідача із поданими додатковими поясненнями позивача.
Ухвалою суду від 14.12.2022 задоволено заяву позивача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.
20.12.2022 розгляд справи відкладено на 11.01.2023 у зв`язку із неявкою сторін.
В судове засідання 11.01.2023 сторони не прибули, були належним чином повідомлені про розгляд справи.
За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянином України, що посвідчується паспортом громадянина України № НОМЕР_4 , виданим 29.08.2018, орган, що видав; 2312. Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 27.06.2022 №1306-, виданою Залізничним відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.
08.07.2022 з метою перетину державного кордону України з Республікою Польща, позивачем вчинена поїздка у поїзді 715 КБ ФІРМ ІС+ сполученням АДРЕСА_3 із дійсним квитком. Для проведення паспортного контролю позивачем було надано працівнику ДПС України паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , військовий квиток НОМЕР_6 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 , довідку серії НОМЕР_8 до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи «Міжрайонна спеціалізована онкологічна МСЕК №2» Міністерства охорони здоров`я України, яка видається особі з інвалідністю, копію паспорта громадянина України НОМЕР_9 ОСОБА_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 з поміткою про статус інваліда 2-ї групи.
Однак, інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержантом ОСОБА_2 прийнято рішення від 08.07.2022 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_4 у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року» тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону.
Позивач не погоджується з рішенням про відмову у перетинанні державного кордону України, оскільки вважає, що має право на перетин державного кордону України під час воєнного стану. За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 33 Конституції України закріплено право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, вільно залишати її територію, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Таке право відповідно до статті 64 Конституції України може обмежуватися в умовах воєнного або надзвичайного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 2593/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», що затверджений Законом від 22.05.2022 № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно матеріалів справи, 08 липня 2022 року позивач намагався перетнути кордон України, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (в редакції на час виникнення спірних відносин) (далі - Закон №1710-VI), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону №1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до абзаців першого третього, дев`ятого пункту 2-1 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану особи з інвалідністю мають право перетинати державний кордон за наявності довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (форма первинної облікової документації № 157-1/о) або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, пенсійного посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідки для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики (далі - документи, що підтверджують інвалідність).
Перетин державного кордону може здійснюватися: особою з інвалідністю I чи II групи - у супроводі одного або обох батьків, на утриманні яких перебуває така особа з інвалідністю, дружини/чоловіка, повнолітніх сина/доньки, їх дружини/чоловіка (за наявності документів, що підтверджують родинні зв`язки та інвалідність).
Виїзд за межі України осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю чи інших осіб, які потребують постійного догляду, зазначених в абзацах третьому - шостому та восьмому цього пункту, разом із супроводжуючою особою може здійснюватися не більше ніж один раз із часу введення на території України надзвичайного або воєнного стану до його припинення чи скасування.
Згідно з пунктом 2-6 Правил у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
29 грудня 2021 року Кабінет Міністрів України відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затвердив Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, про що прийняв Постанову № 1455 (далі - Порядок № 1455; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Цей Порядок визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (п.1 Порядку № 1455).
За приписами пункту 2 Порядку № 1455 правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.
Встановлення особливого режиму здійснюється військовим командуванням на підставі Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях (п.4 Порядку № 1455).
Пунктом 8 Порядку № 1455 встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Отже, під час дії на території України воєнного стану, чоловік віком від 18 до 60 років є таким, якому заборонено виїзд за територію України, і саме чоловік повинен надати Державній прикордонній службі документи, відповідно до яких він має право виїхати за межі території України.
Державна прикордонна служба України неодноразово повідомляла, що на період дії правового режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється. Всі громадяни, які підпадають під виключення, повинні мати необхідні документи для підтвердження.
Згідно матеріалів справи, 08.07.2022 позивач при спробі перетину державного кордону надав інспектору прикордонної служби наступні документи:
паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , військовий квиток НОМЕР_6 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 , довідку серії НОМЕР_8 до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи «Міжрайонна спеціалізована онкологічна МСЕК №2» Міністерства охорони здоров`я України, яка видається особі з інвалідністю, копію паспорта громадянина України НОМЕР_9 ОСОБА_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_10 з поміткою про статус інваліда 2-ї групи.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_3 .
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №041984, виданої 18.05.2022 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи «Міжрайонна спеціалізована онкологічна МСЕК №2», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , встановлено другу групу інвалідності загального захворювання безтерміново.
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_10 , ОСОБА_5 призначено пенсію за віком довічно. 17.05.2022 встановлено інвалідність другої групи загального захворювання.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 08.07.2022 позивач здійснював перетинання державного кордону України залізничним транспортом одноосібно, без матері ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Відповідно до наявної в матеріалах справи інформації із бази даних «Ризик» Державної прикордонної служби України, позивач 28.05.2022, 02.08.2022, 14.11.2022 та 10.12.2022 здійснював перетинання державного кордону України на виїзд, супроводжуючи свою матір ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.
Суд звертає увагу, що до правовідносин з питання перетину державного кордону в умовах воєнного стану застосовуються положення статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», якими передбачено можливість запровадження особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в умовах воєнного стану.
Поряд з цим, суд зазначає, що оскаржуване рішення про заборону виїзду є одноразовим і при пред`явленні позивачем необхідних документів при здійсненні наступного/наступних (ніж розглядається судом при розгляді цієї справи) перетину державного кордону, які надають право на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України за наявності на те законних підстав.
Таким чином, суд зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому, суд вважає правомірним рішення інспектора прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » штаб-сержанта ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 08.07.2022.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).
Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.
І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи викладене, суд вважає, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 15.09.2022 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є правомірним.
За таких обставин, позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
В силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 20.01.2023.

Суддя Костецький Н.В.