Справа № 420/11885/22
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/11885/22

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

05.10.2022 року;

Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо визначення дати, з якої призначена пенсія ОСОБА_1 , яка діє в інтересах сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з 09.11.2020 року на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року по справі №502/1999/21 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 09.11.2020 року відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року по справі №502/1999/21, яке набрало законної сили 19.03.2022 року, за заявою позивачки визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 09.11.2020 року.

24.03.2022 року позивачка подала до відділення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявлена пенсія була призначена з 24.03.2022 року, тобто з моменту відповідного звернення до територіального органу пенсійного фонду.

Посилаючись на положення ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» в редакціях, які діють на час виникнення спірних правовідносин», позивачка вказує на наявність права на одержання пенсії у зв`язку із втратою годувальника з моменту визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім, а саме з 09.11.2020 року.

З огляду на те, що органом пенсійного фонду вказані положення законодавства та рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року по справі №502/1999/21 проігноровано, у тому числі дій щодо належного пенсійного забезпечення Управління не вчиняє і за окремим зверненням, позивачка вимушена звернутись за захистом цих прав в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо визначення дати, з якої призначена пенсії ОСОБА_1 , яка діє в інтересах сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з 09.11.2020 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08.02.2022 №502/1999/21 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 09.11.2020 відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті» в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,4 грн.

Повернув з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 47,6 грн.

Проаналізувавши положення ст. 46 Конституції України, ст.ст. 36, 38, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивачки до органів Пенсійного фонду України відбулось до спливу 12 місяців з моменту набрання судовим рішенням законної сили у цивільній справі. Відтак, є всі підстави для призначення синові позивачки пенсії у зв`язку з втратою годувальника з моменту визнання годувальника безвісно відсутнім.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області є органом виконавчої влади та забезпечує ефективне використання засобів, що знаходяться в його управлінні. Реалізація нормативних розпоряджень і пенсійних програм здійснюється шляхом фінансування пенсійних виплат за рахунок чітко визначених джерел прибутковою частиною бюджету Пенсійного фонду України, згідно конкретним напрямам витратної частини бюджету. Незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

Апелянт наголошує на тому, що принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій передбачені Законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказує, що відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» днем звернення за призначенням пенсії є день подання у відповідний орган, що призначає пенсії, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами. При цьому, при визначенні термінів призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника у разі призначення пенсії на підставі рішення суду про визнання годувальника безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, враховуються зобов`язання покладені судовим рішенням.

Акцентуючи увагу на тому, що рішенням суду у цивільній справі не покладався на орган пенсійного фонду певний обов`язок, у тому числі щодо призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, наполягає на тому, що в Управління не виникає обов`язок щодо призначення заявленої позивачкою пенсії до моменту винесення, набрання чинності та безпосереднього отримання рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою.

Окремо, посилаючись на положення ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та бюджетного законодавства, апелянт вказує на безпідставність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань витрат, понесених позивачкою у зв`язку із розглядом адміністративної справи.

Посилаючись на дискреційність повноважень Управління у вирішенні питання щодо нарахування, призначення та перерахунку пенсій, а також дотримання вимог законодавства і виконання своїх функцій виключно у відповідності до чинного закону, апелянт наполягає на повній необґрунтованості адміністративного позову та відсутності правових обставин для його задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 10.07.2007 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином батьків: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 .

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року по цивільній справі №502/1999/21, яке набрало законної сили 19.03.2022 року, визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 - безвісно відсутнім з 09.11.2020 року.

Рішенням територіального управління ПФУ від 07.04.2022 року №14 за заявою ОСОБА_1 , поданою 24.03.2022 року, призначено утриманцю ОСОБА_2 , з 24.03.2022 року по 31.07.2025 року пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 2100 грн.

13.04.2022 року позивачка, з посиланням на положення ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» та обставини, визначені у рішенні Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року по цивільній справі №502/1999/21, звернулась в Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_2 у зв`язку із втратою годувальника з 09.11.2020 року, а саме з періоду, з якого годувальник ОСОБА_3 вважається безвісно відсутнім.

Розглянувши вказане звернення, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у задоволенні вимог заявника відмовило, про що повідомило у листі від 03.05.2022 року №7737-5709/Ч-02/8-1500/22.

Як на підставу для залишення вимог позивачки без задоволення, Управління послалось на те, що відповідно до ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку від 25.11.2005 року №22-1 призначення пенсії здійснюється з дня відповідного звернення.

Оскільки заявниця звернулась за пенсією 24.03.2022 року, то для призначення пенсії з більш раннього терміну підстави відсутні.

Не погоджуючись із діями Управління, посилаючись на їх неправомірність та необґрунтованість, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Оспорюваним у цій справі є дата, з якої підлягає призначенню заявлена позивачкою пенсія у зв`язку із втратою годувальника.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За правилами ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (в редакції, яка діяла на момент звернення позивачки за пенсією) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема:

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Слід враховувати, що згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV (в редакції, яка діяла на момент звернення позивачки за пенсією) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 7 вказаної статті Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV положення цього Закону, що стосуються сім`ї померлого, відповідно поширюються і на сім`ю особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку.

Сукупний аналіз наведених правових норм показав, що пенсія призначається з дня зверненням за пенсією, крім встановлених законом випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Сім`я особи, визнаної безвісно відсутньою або оголошеною померлою у встановленому законом порядку, має право розраховувати на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з дня, що настає за днем, з якого ця особа вважається безвісно відсутньою, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня визнання особи безвісно відсутньою.

Одночасно, на переконання апеляційного суду, слід враховувати, що відповідно до ст. 42 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Як свідчить зміст наведених положень цивільного законодавства, обставини, за яких фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою (відсутність протягом одного року в місці постійного проживання цієї особи відомостей про місце її перебування), охоплюють період, за який пенсія по втраті годувальника призначається з більш раннього періоду (якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня визнання особи безвісно відсутньою).

При цьому, умови, передбачені у ч. 1 ст. 45 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV, щодо призначення пенсії з більш раннього терміну поставлені в залежність від своєчасності дій особи, яка звертається за пенсією.

У зв`язку із чим, судом першої інстанції цілком обґрунтовано враховано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний безвісно відсутнім за рішенням Кілійського районного суду Одеської області по справі №502/1999/21, ухваленим 08.02.2022 року.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 19.03.2022 року.

Відповідно, звернення за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника реалізовано позивачкою 24.03.2022 року, тобто без зайвих зволікань та перевищення установленого строку після виникнення в останньої належних правових підстав.

Водночас, апеляційний суд враховує, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року по справі №502/1999/21 не покладався на Управління обов`язок щодо призначення заявленої пенсії та статусу зниклої безвісти особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не набував.

Також, слід враховувати, що за правилами ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, захисту підлягають лише порушені права та інтереси особи, яка звернулась до адміністративного суду із позовом.

Ефективність захисту цих прав та інтересів досягається, у тому числі максимально дієвим поновленням порушених прав за існуючого законодавчого регулювання. Ефективність захисту порушених прав має узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

З огляду на характер спірних публічно-правових правовідносин, колегія суддів доходить висновку про те, що належним та ефективним способом захисту порушених прав та інтересів особи, яка звернулась до суду із цим позовом, є судовий висновок про покладення на відповідача обов`язку здійснити перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з 10.11.2020 року (з наступного дня після дня, з якого особа визнана безвісно відсутньою) з урахуванням виплачених сум.

Щодо порядку розподілу судових витрат, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У ч. 4 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За правилами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» 08.07.2011 року №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема:

громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб (п. 7).

Як свідчать зміст адміністративного позову в серпні 2022 року та спірні правовідносини, звернення із позовом здійснено позивачкою в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В силу положень п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» 08.07.2011 року №3674-VI позивачка звільнена від оплати судового збору.

Отже, понесені позивачкою витрати у зв`язку із оплатою судового збору вважаються помилково сплаченими та відповідно до положень ст. 139 КАС України відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не підлягає.

З огляду на наведене, оскільки висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають нормам матеріального права, під час вирішення справи судом першої інстанції допущено порушення норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у відповідній частині, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 317 КАС України підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення у відповідній частині.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з 09.11.2020 на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08.02.2022 №502/1999/21 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 09.11.2020 відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті» в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та стягнення з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,4 грн.

Ухвалити в цих частинах нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії по втраті годувальника з 09.11.2020 року на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 08 лютого 2022 року по справі №502/1999/21 про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безвісно відсутнім з 09.11.2020 року відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 10.11.2020 року перерахунок та виплату пенсії у зв`язку із втратою годувальника, призначену на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині цієї позовної вимоги відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв