Справа № 380/5705/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/5705/21 пров. № А/857/14744/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року (суддя Кузан Р.І. ухвалене в м. Львові) у справі № 380/5705/21 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.04.2021 позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, що полягають у зарахуванні коштів з рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для погашення заборгованості по штрафним (фінансовим) санкціям, пені та уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість по платіжних дорученнях позивача: за № 129 від 12.02.2020 на суму 63 000,00 грн, за № 130 від 13.02.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 174 від 26.02.2020 на суму 139 845,00 грн, за № 226 від 11.03.2020 на суму 13 331,35 грн, за № 230 від 12.03.2020 на суму 100 000,00 грн, за № 289 від 26.03.2020 на суму 120 000,00 грн, за № 326 від 10.04.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 375 від 27.04.2020 на суму 155 448,29 грн, за № 425 від 14.05.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 489 від 27.05.2020 на суму 27 300,00 грн, за № 502 від 28.05.2020 на суму 128 627,00 грн, за № 551 від 11.06.2020 на суму 60 000,00 грн, за № 608 від 26.06.2020 на суму 129 236,00 грн, за № 678 від 13.07.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 731 від 28.07.2020 на суму 166 810,00 грн, за № 780 від 13.08.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 825 від 25.08.2020 на суму 180 880,00 грн, за № 921 від 28.09.2020 на суму 119 798,00 грн, за № 975 від 12.10.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 976 від 13.10.2020 на суму 45 000,00 грн, за № 1005 від 27.10.2020 на суму 150 051,00 грн, за № 8 від 25.11.2020 на суму 101 068,00 грн, за № 1165 від 24.12.2020 на суму 107 258,73 грн, за № 1157 від 23.12.2020 на суму 18 294,27 грн, за № 82 від 28.01.2021 на суму 87 020,00 грн.; зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованих карток /облікових/ платника податків Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» по ПДВ, шляхом відображення платежу, сплаченого по платіжних дорученнях за № 129 від 12.02.2020 на суму 63 000,00 грн, за № 130 від 13.02.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 174 від 26.02.2020 на суму 139 845,00 грн, за № 226 від 11.03.2020 на суму 13 331,35 грн, за № 230 від 12.03.2020 на суму 100 000,00 грн, за № 289 від 26.03.2020 на суму 120 000,00 грн, за № 326 від 10.04.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 375 від 27.04.2020 на суму 155 448,29 грн, за № 425 від 14.05.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 489 від 27.05.2020 на суму 27 300,00 грн, за № 502 від 28.05.2020 на суму 128 627,00 грн, за № 551 від 11.06.2020 на суму 60 000,00 грн, за № 608 від 26.06.2020 на суму 129 236,00 грн, за № 678 від 13.07.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 731 від 28.07.2020 на суму 166 810,00 грн, за № 780 від 13.08.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 825 від 25.08.2020 на суму 180 880,00 грн, за № 921 від 28.09.2020 на суму 119 798,00 грн, за № 975 від 12.10.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 976 від 13.10.2020 на суму 45 000,00 грн, за № 1005 від 27.10.2020 на суму 150 051,00 грн, за № 8 від 25.11.2020 на суму 101 068,00 грн, за № 1165 від 24.12.2020 на суму 107 258,73 грн, за № 1157 від 23.12.2020 на суму 18 294,27 грн, за № 82 від 28.01.2021 на суму 87 020,00 грн. згідно з призначенням, визначеним цими платіжними дорученнями.

Позов обґрунтовує тим, що в період з лютого 2020 року по січень 2021 року позивачем в повній мірі сплачено самостійно визначені в податкових деклараціях податкові зобов`язання по податку на додану вартість за рахунок коштів, які облікувались на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. При цьому, в платіжних дорученнях, якими сплачувались кошти на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, чітко вказувалось призначення платежу, а саме сплата поточних зобов`язань по ПДВ. Однак відповідач, в порушення вимог ст.87 Податкового кодексу України, зарахував сплачені позивачем на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість кошти в рахунок погашення заборгованості підприємства по податку на додану вартість, яка виникла до 1 липня 2015 року. КП «Сокальжитлокомунсервіс» зверталось до ГУ ДПС у Львівській області з заявою про коригування показників облікової картки платника податків по ПДВ та зарахування коштів відповідно до призначення платежів у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, однак отримав відмову. У зв`язку з тим, позивач звернувся до суду за захистом порушених своїх прав.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, що полягають у зарахуванні коштів з рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для погашення заборгованості по штрафним (фінансовим) санкціям, пені та уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість по платіжних дорученнях позивача: за № 129 від 12.02.2020 на суму 63 000,00 грн, за № 130 від 13.02.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 174 від 26.02.2020 на суму 139 845,00 грн, за № 226 від 11.03.2020 на суму 13 331,35 грн, за № 230 від 12.03.2020 на суму 100 000,00 грн, за № 289 від 26.03.2020 на суму 120 000,00 грн, за № 326 від 10.04.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 375 від 27.04.2020 на суму 155 448,29 грн, за № 425 від 14.05.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 489 від 27.05.2020 на суму 27 300,00 грн, за № 502 від 28.05.2020 на суму 128 627,00 грн, за № 551 від 11.06.2020 на суму 60 000,00 грн, за № 608 від 26.06.2020 на суму 119659,00 грн, за № 678 від 13.07.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 731 від 28.07.2020 на суму 166 810,00 грн, за № 780 від 13.08.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 825 від 25.08.2020 на суму 180 880,00 грн, за № 921 від 28.09.2020 на суму 119 798,00 грн, за № 975 від 12.10.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 976 від 13.10.2020 на суму 45 000,00 грн, за № 1005 від 27.10.2020 на суму 150 051,00 грн, за № 8 від 25.11.2020 на суму 101 068,00 грн, за № 1165 від 24.12.2020 на суму 107 258,73 грн, за № 1157 від 23.12.2020 на суму 18 294,27 грн, за № 82 від 28.01.2021 на суму 87 020,00 грн. Зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області внести зміни до інтегрованих карток /облікових/ платника податків Комунального підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» по ПДВ, шляхом відображення платежу, сплаченого по платіжних дорученнях за № 129 від 12.02.2020 на суму 63 000,00 грн, за № 130 від 13.02.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 174 від 26.02.2020 на суму 139 845,00 грн, за № 226 від 11.03.2020 на суму 13 331,35 грн, за № 230 від 12.03.2020 на суму 100 000,00 грн, за № 289 від 26.03.2020 на суму 120 000,00 грн, за № 326 від 10.04.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 375 від 27.04.2020 на суму 155 448,29 грн, за № 425 від 14.05.2020 на суму 35 000,00 грн, за № 489 від 27.05.2020 на суму 27 300,00 грн, за № 502 від 28.05.2020 на суму 128 627,00 грн, за № 551 від 11.06.2020 на суму 60 000,00 грн, за № 608 від 26.06.2020 на суму 119659,00 грн, за № 678 від 13.07.2020 на суму 70 000,00 грн, за № 731 від 28.07.2020 на суму 166 810,00 грн, за № 780 від 13.08.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 825 від 25.08.2020 на суму 180 880,00 грн, за № 921 від 28.09.2020 на суму 119 798,00 грн, за № 975 від 12.10.2020 на суму 75 000,00 грн, за № 976 від 13.10.2020 на суму 45 000,00 грн, за № 1005 від 27.10.2020 на суму 150 051,00 грн, за № 8 від 25.11.2020 на суму 101 068,00 грн, за № 1165 від 24.12.2020 на суму 107 258,73 грн, за № 1157 від 23.12.2020 на суму 18 294,27 грн, за № 82 від 28.01.2021 на суму 87 020,00 грн. згідно з призначенням, визначеним цими платіжними дорученнями. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених у ній підстав, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що кошти на рахунках платника податків в системі електронного адміністрування податку на додану вартість можуть бути джерелом погашення податкового боргу по податку на додану вартість. Пунктом 87.9 ст.87 Податкового кодексу України визначено обов`язок контролюючого органу зараховувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником податків. Відтак, апелянт вважає дії по списанню коштів позивача з електронного рахунку ПДВ в системі електронного адміністрування податку на додану вартість правомірними. При цьому, зазначає, що Порядок електронного адміністрування ПДВ, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 569 від 16.10.2014, не регулює відносини, пов`язані з черговістю зарахування грошових коштів при наявності податкового боргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник апелянта надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині відмови в задоволенні позову, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини.

КП «Сокальжитлокомунсервіс» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом , перебуває на обліку в податковому органі та зареєстроване платником податку на додану вартість.

Позивачем подано до податкового органу податкові декларації по податку на додану вартість за № від 20.02.2020 року (за січень 2020 року) на суму ПДВ 237 845,00 грн., за № від 20.03.2020 року (за лютий 2020 року ) на суму ПДВ 225 415,00 грн., за № від 21.04.2020 року (за березень 2020 року ) на суму ПДВ 223 365,00 грн., за № від 20.05.2020 року (за квітень 2020 року) на суму ПДВ 185 927,00 грн., за № від 22.06.2020 року (за травень 2020 року ) на суму ПДВ 189 236,00 грн., за № від 20.07.2020 року (за червень 2020 року ) на суму ПДВ 236 810,00 грн., за № від 20.08.2020 року (за липень 2020 року ) на суму ПДВ 255 880,00 грн., за № від 21.09.2020 року (за серпень 2020 року ) на суму ПДВ 119 798,00 грн., за № від 20.10.2020 року (за вересень 2020 року) 270 051,00 грн., за № від 20.11.2020 року (за жовтень 2020 року) 101 068,00 грн., за № від 21.12.2020 (за листопад 2020 року) 125 553,00 грн., за № від 20.01.2021 року (за грудень 2020 року) 87 020,00 грн.

Визначені вказаними податковими деклараціями податкові зобов`язання по податку на додану вартість сплачені позивачем на рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ згідно з платіжними дорученнями, а саме: за № 129 від 12.02.2020 позивачем провело оплату податкових зобов`язань у сумі 63 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за січень 2020 року», за № 130 від 13.02.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 35 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за січень 2020 року», за № 174 від 26.02.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 139 845,00 грн з призначенням платежу: «ПДВ за січень 2020 року», за № 226 від 11.03.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 13 331,35 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за лютий 2020 року», за № 230 від 12.03.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 100 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за лютий 2020 року», за № 289 від 26.03.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 120 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за лютий 2020 року», за № 326 від 10.04.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 70 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за березень 2020 року», за № 375 від 27.04.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 155 448,29 грн з призначенням платежу: «ПДВ за березень 2020 року», за № 425 від 14.05.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 35 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за квітень 2020 року», за № 489 від 27.05.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 27 300,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за квітень 2020 року», за № 502 від 28.05.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 128 627,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за квітень 2020 року», за № 551 від 11.06.2020 провело оплату податкових зобов`язань у сумі 60 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за травень 2020 року», за № 608 від 26.06.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 129 236,00 грн з призначенням платежу: «ПДВ за травень 2020 року», за № 678 від 13.07.2020 проведено оплату податкових зобов`язань у сумі 70 000,00 грн з призначенням платежу: «ПДВ за червень 2020 року», за № 731 від 28.07.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 166 810,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за червень 2020 року», за № 780 від 13.08.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 75 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за липень 2020 року», за № 825 від 25.08.2020 сплачено податкові зобов`язання у сумі 180 880,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за липень 2020 року», за № 921 від 28.09.2020 сплачено податкові зобов`язання у сумі 119 798,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за серпень 2020 року», за № 975 від 12.10.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 75 000,00 грн з призначенням платежу: «ПДВ за вересень 2020 року», за № 976 від 13.10.2020 сплачено податкові зобов`язання у сумі 45 000,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за вересень 2020 року», за № 1005 від 27.10.2020 сплачено податкові зобов`язання у сумі 150 051,00 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за вересень 2020 року», за № 8 від 25.11.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 101 068,00 грн з призначенням платежу: «ПДВ за жовтень 2020 року», за № 1165 від 24.12.2020 проведено сплату податкових зобов`язань у сумі 107 258,73 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за листопад 2020 року», за № 1157 від 23.12.2020 сплачено податкові зобов`язання у сумі 18 294,27 грн. з призначенням платежу: «ПДВ за листопад 2020 року», за № 82 від 28.01.2021 сплачено податкові зобов`язання у сумі 87 020,00 грн.

Згідно з даними облікової картки платника податків, сплачені позивачем відповідно до вказаних платіжних доручень кошти зараховані відповідачем в рахунок погашення податкового боргу КП «Сокальжитлокомунсервіс» по ПДВ: який підлягав стягненню з позивача до бюджету відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 у справі № 2а-7406/12/1370 та по податкових деклараціях за № від 18.04.2019, за № від 17.05.2019, за № від 19.06.2019, за № від 17.07.2019 та № від 15.08.2019.

Заборгованість позивача, яка була предметом стягнення у справі № 2а-7406/12/1370 та розстрочена і відстрочена за ухвалою суду, виникла на підставі самостійно поданих позивачем декларацій по податку на додану вартість за період з серпня 2009 року по вересень 2012 року та податкових повідомлень-рішень, прийнятих податковим органом у вказаний період.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом першим пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (ПК України) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі не виконання платником податків обов`язку, щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи, щодо погашення податкового боргу такого платника податків. Ця компетенція стосується, зокрема виявлення джерел погашення податкового боргу та контролю за дотриманням платником податків черговості погашення податкового боргу, згідно з черговістю його виникнення.

Джерела сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків визначені статтею 87 ПК України.

Відповідно до абзацу першого пункту 87.1 цієї статті джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Законодавцем встановлені особливості щодо визначення джерел сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з ПДВ.

Згідно з абзацом другим пункту 87.1 статті 87 ПК України джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 87.1 статті 87 ПК України не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Норми статті 95 ПК України встановлюють підстави для здійснення контролюючим органом за платника податків і на користь держави заходів щодо погашення податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Спеціальною нормою, яка регулює стягнення коштів, у тому числі, з рахунків у СЕА ПДВ, є норма абзацу першого пункту 95.3 цієї статті, згідно з якою стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Аналіз наведених норм в їх системному зв`язку дає підстави колегії суддів зробити такий висновок щодо правового регулювання погашення податкового боргу з ПДВ за рахунок коштів у СЕА цього податку: у разі коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений пунктом 57.1 статті 57 ПК України строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість тільки за рішенням суду.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного суду від 30.07.2019 у справі № 440/4082/18 та від 10.09.2019 у справі 1840/3549/18.

Зі змісту резолютивної частини постанови Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2012 у справі № 2а-7406/12/1370 суд встановив, що заборгованість в сумі 3 923 082,94 грн. суд вирішив стягнути до бюджету лише з рахунків КП «Сокальжитлокомунсервіс». Іншого судового рішення про стягнення боргу позивача з рахунків в системі електронного адміністрування податку на додану вартість відповідачем суду не подано.

З долучених позивачем копій податкових декларацій №, №, №, №, № вбачається, що позивачем у вказаних деклараціях відображені податкові зобов`язання по ПДВ за період з березня по липень 2019 року. Зокрема, податковою декларацією № від 18.04.2019 за березень 2019 - 9 577,00 грн, № від 17.05.2019 за квітень 2019 року - 198,461,00 грн, № від 19.06.2019 за травень 2019 року - 230,183,00 грн., № від 17.07.2019 за червень 2019 року - 177701,00 грн, № від 15.08.2019 за липень 2019 року - 231087,00 грн.

Своєчасність сплати позивачем податкових зобов`язань по ПДВ за квітень 2019 року в сумі 66 876,64 грн та за період травень-липень 2019 року, а також правомірність зарахування відповідачем платежів за цей період в рахунок погашення податкового боргу були предметом розгляду Львівським окружним адміністративним судом у справі № 380/1751/20 за позовом КП «Сокальжитлокомунсервіс» до Головного Управління ДПС у Львівській області. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 у цій справі позов комунального підприємства задоволено в повному обсязі.

Зокрема, за період з квітня по липень 2019 року судом визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області, що полягають у зарахуванні коштів з рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для погашення заборгованості по штрафним (фінансовим) санкціям, пені та уточнюючим розрахункам податкових зобов`язань з податку на додану вартість по платіжних дорученнях позивача: № 576 від 28.05.2019 на суму 66876,64 грн., №657 від 14.06.2019 на суму 60000,00 грн., №706 від 26.06.2019 на суму 170 183,00 грн., №759 від 10.07.2019 на суму 10 000,00 грн., №826 від 25.07.2019 на суму 105701,00 грн., №772 від 25.07.2019 на суму 62000,00 грн., №903 від 13.08.2019 на суму 15000,00 грн., №975 від 29.08.2019 на суму 37500,00 грн, №976 від 29.08.2019 на суму 8797,88 грн., №974 від 28.08.2019 на суму 169789,12 грн, та зобов`язано Головне управління ДПС у Львівській області внести зміни до інтегрованих карток (облікових) платника податків КП «Сокальжитлокомунсервіс» по ПДВ, шляхом відображення платежу, сплаченого по платіжних дорученнях: № 576 від 28.05.2019 на суму 66876,64 грн., № 657 від 14.06.2019 на суму 60000,00 грн., № 706 від 26.06.2019 на суму 170 183,00 грн., № 759 від 10.07.2019 на суму 10 000,00 грн.,№ 826 від 25.07.2019 на суму 105701,00 грн., № 772 від 25.07.2019 на суму 62000,00 грн., № 903 від 13.08.2019 на суму 15000,00 грн., № 975 від 29.08.2019 на суму 37500,00 грн., № 976 від 29.08.2019 на суму 8797,88 грн., № 974 від 28.08.2019 на суму 169789,12 грн. згідно з призначенням платежу, визначеного цими платіжними дорученнями.

Постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2021 року та Верховного Суду від 22.08.2022 рішення суду першої інстанції у цій справі залишено без змін.

Отже, визначені позивачем податкові зобов`язання по ПДВ за вказаними податковими деклараціями сплачені позивачем своєчасно, а відповідачем протиправно зараховані такі платежі в рахунок сплати заборгованості попередніх періодів.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень пункту 87.9 статті 87 ПК України та не застосування норм пункту 95.3 статті 95 ПК України. Кожна з цих норм має окремий предмет регулювання: норми пункту 87.9 встановлюють черговість погашення податкового боргу незалежно від способу (добровільного чи примусового) та джерела погашення податкового боргу, тоді як норма пункту 95.3 регулює відносини щодо стягнення (примусового погашення) податкового боргу за рахунок коштів на банківських рахунках та на рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ. Непогашення грошових зобов`язань, зокрема самостійно визначених платником податків чи нарахованих контролюючим органом, дає право контролюючому органу здійснити за цього платника податку і в інтересах держави заходи на погашення податкового боргу, який виник через таку несплату. При цьому, такі заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як це вимагається частиною другою статті 19 Конституції України, якою встановлено критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Неправомірна поведінка невладного суб`єкта у цих відносинах не може виправлятися неправомірною поведінкою владного суб`єкта.

Апеляційний суд також враховує, що податковий борг, в погашення якого зараховано відповідачем самостійно сплачені позивачем кошти, виник до 01.07.2015.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до норм пункту 87.1 статті 87 ПК України не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року, кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Тому, апеляційний суд погоджується з доводами позивача про протиправність дій відповідача щодо зарахування коштів з рахунків в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в рахунок погашення податкового боргу позивача, що виник до 01.07.2015. При цьому, відповідно до пункту 100.1 статті 100 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до грудня 2016 року) розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. Таким чином, сума несплачених своєчасно розстрочених чи відстрочених платежів відповідно до графіку сплати таких, не може свідчити про виникнення нового податкового боргу, а тому твердження апелянта про те, що спірні кошти зараховувались в рахунок погашення боргу, який виник після 01.07.2015 не беруться судом апеляційної інстанції до уваги.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що податковий орган протиправно зарахував в рахунок погашення податкового боргу позивача, що виник до 01.07.2015, сплачені ним поточні податкові зобов`язання по ПДВ на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Щодо зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області внести зміни до інтегрованих карток (облікових) платника податків КП «Сокальжитлокомунсервіс» по ПДВ, шляхом відображення платежів за призначенням, вказаним у відповідних платіжних дорученнях, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як слідує з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованих карток (облікових) платника податків КП «Сокальжитлокомунсервіс» по ПДВ, шляхом відображення платежів за призначенням, вказаним у відповідних платіжних дорученнях, є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав та відновлює становище, яке існувало до порушення прав позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2022 року у справі № 380/5705/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18.01.2023