Справа № 280/3315/19
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2023 року м. Дніпросправа № 280/3315/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Рівної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2022 року (суддя Бойченко Ю.П., м. Запоріжжя, повний текст ухвали виготовлено 21.07.2022 року) у адміністративній справі №280/3315/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування висновку, суд -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства екології та природних ресурсів України, третя особа ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат», в якому просив визнати протиправним та скасувати висновок з оцінки впливу на довкілля планової діяльності «Розробка Східної ділянки Біляївського родовища первинних каолінів, будівництво гірничо-збагачувального комплексу продуктивність 100 тис.м.3/рік, зміна цільового призначення земельних ділянок площею близько 95 га» від 07.06.2019 року №7-03/12-9/1, що прийнятий Міністерством екології та природних ресурсів України та опублікований у Реєстрі оцінки впливу на довкілля 12.06.2019 року за №201922129/12375.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2019 року замінено відповідача Міністерство екології та природних ресурсів України на правонаступника Міністерство енергетики та захисту довкілля України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог. Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог було те, що з «Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового переказу» не вбачається того, що Міністерством 11.03.2019 року було отримано саме зауваження ОСОБА_1 до планованої діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, а позивачем не надано до суду зворотного. Водночас відповідач категорично заперечував проти отримання 11.03.2019 року зауваження ОСОБА_1 до планованої діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, на підтвердження цього надав до суду: службову записку Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності від 26.09.2019 року №883/7-19; службову записку Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності від 25.09.2019 року №873/7-19; службову записку відділу захисту інформації та захисту електронних сервісів від 26.09.2019 року №100/19-19; витяг з Журналу контролю за отриманням запитів та звернень громадян Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності 2018-2019 років.

Постановою Верховного Суду від 02.11.2021 року замінено відповідача Міністерство енергетики та захисту довкілля України на його правонаступника Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій було те, що вказані документи лише підтверджують те, що відділом оцінки впливу на довкілля Міністерства та контактною особою ОСОБА_2 не отримувалися зауваження до планованої діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, від позивача, проте ці документи не підтверджують того, що такі зауваження не надходили до Міністерства, адже судами не досліджувалося питання чи зареєстровано звернення ОСОБА_1 , на підтвердження направлення якого позивачем надано зазначене вище рекомендоване відправлення, у Міністерстві, та що саме надійшло 11.03.2019 року у цьому відправленні. Позивач зазначав, що відповідно до копії службової записки від 11.03.2019 року №94/14-03 на адресу громадської приймальні Міністерства надійшли звернення, зокрема ОСОБА_1 , а саме із зауваженнями до повідомлення про плановану діяльність Біляївського родовища первинних каолінів будівництво гірничо-збагачувального комплексу продуктивністю 100 тис. м3/рік зміна цільового призначення земельних ділянок площею близько 95 га, №9 і дані звернення передані до Департаменту екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності Міністерства. Крім того, позивач зазначав, що його зауваження до повідомлення про плановану діяльність не було враховано в цілому, а саме: зауваження позивача стосуються одинадцяти пунктів, при цьому зауваження жителів стосуються лише семи пунктів: 1-4, 8, 10 та 11, і зазначені сім пунктів зауважень за своїм змістом дещо схожі, а 8 та 11 відрізняються від тих, що надані позивачем. Аргументував позивач свої доводи і тим, що у відповідь на його зауваження ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» листом від 07.05.2019 року №34-05, хоч і після спливу двох місяців після звернення, проте надало відповідь, яка також відрізняється від відповіді на зауваження інших жителів, яка міститься у Звіті з оцінки впливу на довкілля. Верховний Суд зазначив, що судам необхідно з`ясувати чи зареєстровано звернення ОСОБА_1 , на підтвердження направлення якого позивачем надано рекомендоване відправлення, у Міністерстві, та що саме надійшло 11.03.2019 року у цьому відправленні, дати оцінку службовій записці Міністерства від 11.03.2019 року № 94/14-03, у разі якщо зауваження ОСОБА_1 до Міністерства надійшли, дослідити чи є вони аналогічними тим, що були подані іншими громадянами, і чи належним чином враховані результати участі громадськості, зокрема з урахуванням того, що, як зазначає позивач, пункти 8 та 11 відрізняються від зауважень поданих іншими громадянами. Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що у відповідності до п.1 ч.2 ст.353 КАС є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові і дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог 242 КАС.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, повертаючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд не звернув увагу на те, що справа розглянута з порушенням територіальної підсудності.

В матеріалах справи є заява представника ОСОБА_1 адвоката О. Пелих про роз`яснення резолютивної частини постанови Верховного Суду від 02.11.2021 року в частині того, до якого все таки суду першої інстанції було направлено на новий розгляд адміністративну справу №280/3315/19 до Запорізького окружного адміністративного суду чи іншого суду.

Ухвалою Верховного Суду від 29.08.2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 02.11.2021 року у справі №280/3315/19 у зв`язку з тим, що постанова Верховного Суду є зрозумілою, її резолютивна частина містить чіткі висновки результату розгляду касаційної скарги, та не містить положень, які допускають її неоднозначне розуміння.

Ухвалою Запорізького оружного адміністративного суду від 21.07.2022 року адміністративну справу №280/3315/19 передано на розгляд Окружного адміністративного суду м. Києва.

З ухвалою суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та через свого представника адвоката О. Пелих подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду про передачу адміністративної справи за підсудністю та передати справу для продовження розгляду до Запорізького оружного адміністративного суду. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом порушено процесуальні норми щодо розгляду справи за встановленою підсудністю, у разі надходження справи на новий судовий розгляд у зв`язку порушенням норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Апелянт зазначав, що скасовуючи судові рішення, Верховний Суд 02.11.2021 року направив справу до суду першої інстанції Запорізького окружного адміністративного суду на новий судовий розгляд відповідно до п.2 ч.1 ст.349 та ч.4 ст.353 КАС України, отже, Верховний Суд не встановив порушення підсудності, а Запорізький оружний адміністративний суд в порушення п.2 ч.1 ст.349 КАС України відмовився розглядати справу. Апелянт зазначав, що суд першої інстанції фактично проігнорував вказівки Верховного Суду щодо надання при новому розгляді справи правильної оцінки встановленим обставинам. На думку апелянта, суд першої інстанції порушив ст.30 КАС України щодо недопустимості спорів про підсудність. Апелянт зазначав, що відповідно статей 41, 50 Конституції України, Охурської конвенції, ратифікованої Законом України від 06.07.1999 року №832-ХІV кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди та має право на судовий захист порушених екологічних прав та інтересів, оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства особисто або спільно через об`єднання громадян. На думку апелянта, ОСОБА_1 має право вибору альтернативної підсудності, та скористався таким правом, оскільки предметом позову є Висновок з оцінки впливу на довкілля, а права позивача були порушені під час прийняття рішень, що стосуються довкілля.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи питання про передачу справи №280/3315/19 на розгляд Окружного адміністративного суду м. Києва за власною ініціативою, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд зазначив, що положення вказаної норми надають особі право вибору суду за територіальною підсудністю лише у випадку, коли нею оскаржуються індивідуальні акти, а також дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної особи. Суд зазначив, що спірний висновок від 07.06.2019 року №7-03/12-9/1 прийнятий не відносно ОСОБА_1 , а позивач звертається до суду як мешканець територіальної громади, на території якої розташоване ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат», а тому позивач не може користуватись положеннями ч.1 ст. 25 КАС України для вибору суду за територіальною підсудністю. Суд зазначив, що відповідно до ч.2 ст.26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідач - Міністерство енергетики та захисту довкілля України має зареєстроване місцезнаходження у місті Києві, а юрисдикція Запорізького окружного адміністративного суду не поширюється на зазначену територію, отже справа не підсудна Запорізькому окружному адміністративному суду. Відповідно до п.3 ч.1 ст.29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо після відкриття провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Суд вважав, що заперечення позивача та його представника проти передачі справи носять виключно суб`єктивний характер та не підкріплені жодним нормативним обґрунтуванням та жодними доказами. Незгода позивача та його представника із діями та рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва в межах розгляду справи №280/4454/19 не є перешкодою для передачі справи №280/3315/19 на розгляд цього суду за наявності передбачених КАС України підстав. Посилання на те, що постановою Верховного Суду від 02.11.2021 справу направлено на новий судовий розгляд саме до Запорізького окружного адміністративного суду суд відхиляє, оскільки даною постановою справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є мешканцем м. Вільнянська Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на момент подачі позову був депутатом Вільнянської районної ради Запорізької області.

Встановлено, що висновок з оцінки впливу на довкілля «Планової діяльності «Розробка Східної ділянки Біляївського родовища первинних каолінів будівництво гірничо-збагачувального комплексу продуктивністю 100 тис.м3/рік, зміна цільового призначення земельних ділянок площею близько 95 га» від 07.06.2019 року №7-03/12-9/1 (дата офіційного опублікування в Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля 12.06.2019 року, реєстраційний номер справи про оцінку впливу на довкілля планової діяльності 9, номер і дата звіту про громадське обговорення 7-03/12-9/2 від 07.06.2019 року) виготовлений Міністерством екології та природних ресурсів України, стосується розробки Східної ділянки Біляївського родовища з метою видобування каоліну в якості сировини для виробництва збагаченого каоліну для застосування в керамічній та паперовій промисловості на території Вільнянського району Запорізької області: на відстані близько 300 м. на північ від околиці с. Зелене, на відстані близько 520 м на схід від околиці с. Біляївка. Плановою діяльністю передбачається зміна цільового призначення земельних ділянок загальною площею близько 95 га із земель сільськогосподарського призначення на землі для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель на споруд підприємства, що пов`язане з користуванням надрами (розробка родовища та будівництва гірничо-збагачувального комплексу).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Інтернет-видання, ще до подачі позову, мешканці Вільнянського району протестували проти розміщення Біляївського збагачувального комбінату, проводились громадські слухання, на яких мешканці Вільнянського району висловилися про небажання жити поряд, на їх думку, з небезпечним об`єктом. З метою недопущення будівництва Біляївського збагачувального комбінату депутати Вільнянської районної ради Запорізької області зверталися до Президента України, голови Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та Генерального прокурора України.

З вище приведеного вбачається, що будівництво Біляївського збагачувального комбінату набуло широкого розголосу та стосується мешканців Вільнянського району Запорізької області, мешканцем якого є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.25, ч.2 ст.26, ч.1 ст.27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Отже, процесуальним законодавством передбачено оскарження індивідуального акту у суді за вибором позивача, оскарження нормативно-правового акту, зокрема міністерства вирішується окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Відповідно до пунктів 18, 19 ч.1 ст.4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Відповідно до статей 5, 9 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» Міністерство екології та природних ресурсів України (правонаступник Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України), як уповноважений центральний орган, в межах своїх повноважень, виготовляє висновок з оцінки впливу на довкілля.

Як вбачається з оскаржуваного Висновку з оцінки впливу на довкілля, останній стосується розробки Східної ділянки Біляївського родовища з метою видобування каоліну в якості сировини для виробництва збагаченого каоліну для застосування в керамічній та паперовій промисловості на території Вільнянського району Запорізької області: на відстані близько 300 м. на північ від околиці с. Зелене, на відстані близько 520 м. на схід від околиці с. Біляївка, тобто стосується певного кола осіб мешканців Вільнянського району Запорізької області.

Отже, зважаючи на наведені вище положення КАС України, властивості нормативно-правового й індивідуального актів, оскаржуваний Висновок оцінки впливу на довкілля є актом індивідуальної дії, оскільки: виданий Міністерством екології та природних ресурсів України на виконання владних управлінських функцій відповідно до Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи щодо розробки Східної ділянки Біляївського родовища первинних каолінів на території Вільнянського району Запорізької області; Висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для початку планової діяльності третьої особи ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» по розробці Східної ділянки Біляївського родовища на території Вільнянського району Запорізької області, мешканцем якого є позивач ОСОБА_1 та діями третьої особи можуть бути порушені його права на безпечне для життя і здоров`я довкілля; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення та виникнення конкретних правовідносин щодо планової діяльності третьої особи ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат; не розрахований на багаторазове застосування, а вичерпує дію після створення ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат.

Оскільки, оскаржуваний Висновок з оцінки впливу на довкілля стосується безпосередньо прав мешканця Вільнянського району Запорізької області позивача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що Висновок є індивідуальним актом, тому право вибору територіальної підсудності належить відповідно до ч.1 ст.25 КАС України позивачу.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку про те, що оскаржуваний Висновок стосується лише Біляївського збагачувального комбінату, оскільки ним оцінюється вплив довкілля планової діяльності Східної ділянки Біляївського родовища первинних каолінів та будівництва гірничо-збагачувального комплексу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що перш за все, Висновок з оцінки впливу на довкілля стосується Східної ділянки Біляївського родовища первинних каолінів, яке розташоване на території Вільнянського району: на відстані близько 300 м. на північ від околиці с. Зелене, на відстані близько 520 м. на схід від околиці с. Біляївка, мешканцем якого є позивач ОСОБА_1 , тобто цим Висновком можуть бути порушені його права на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Відповідно до ст.9 Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (Охурська Конвенція), ратифікованої Законом України від 06.07.1999 року №832-ХІV кожна зі Сторін у рамках свого національного законодавства гарантує кожній особі, яка вважає, що її запит з отримання інформації було проігноровано, неправомірно відхилено частково чи повністю, неадекватно задоволено, або підхід до розгляду такого запиту не відповідав положенням зазначеної статті, доступ до процедури розгляду прийнятого рішення в суді або іншому незалежному та неупередженому органі, заснованому згідно зі законом. Кожна зі Сторін у рамках свого національного законодавства забезпечує, щоб відповідні представники зацікавленої громадськості, а) які проявляють достатню зацікавленість, або як альтернатива, б) які вважають, що мало місце порушення того чи іншого права, коли це обумовлено адміністративно-процесуальними нормами відповідної Сторони, мати доступ до процедури перегляду прийнятих рішень в суді та (або) іншому незалежному та неупередженому органі, заснованому згідно зі законом, з метою оскарження законності будь-якого рішення, дії або бездіяльності з правового та процесуального погляду, а також інших відповідних положень цієї Конвенції там, де це передбачено національним законодавством.

Отже, Охурською Конвенцією, ратифікованою Україною, більш ширше регламентовано право на участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, а, також, оскарження кожною особою акту органу державної влади з питань, що стосуються довкілля, якщо така особа вважає, що актом порушено її право на безпечне життя і довкілля.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до п.2 ч.1 ст.349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 02.11.2021 року, керуючись ст.349 КАС України не вбачив підстав порушення територіальної підсудності та, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій направив справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, а саме Запорізького окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм пава, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції про передачу справи за територіальною підсудністю скасувати; направити справу для продовження розгляду справи до Запорізького окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2022 року у адміністративній справі №280/3315/19 скасувати.

Справу №280/3315/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування висновку направити для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова