Справа № 460/8531/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/8531/21 пров. № А/857/12842/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року, прийняте суддею Щербаковим В.В. у місті Рівне у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи на Бабино-Томахівському цукровому заводі з 09.09.1988 по 09.11.1988, як рік роботи та зобов`язання призначити пенсію з 04.01.2021.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд при дослідженні трудової книжки позивача встановив, що ОСОБА_1 13.01.1988 прийнято на роботу в Бабино-Томахівському цукровому заводі на посаду швеї (запис №12), 09.09.1988 переведено на посаду вагеря відділу сировини (запис №13). 09.11.1988 - звільнено з роботи за закінченням сезону. Разом з тим, як вбачається з архівного витягу із наказу по підприємстві від 08.09.1988 розстановку штатних і сезонних працівників проведено 09.09.1988, тобто саме з 09.09.1988 позивача переведено на сезонну роботу в Бабино-Томахівському цукровому заводі.

Вказане свідчить, про протиправність рішення пенсійного органу щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи на Бабино-Томахівському цукровому заводі з 09.09.1988 по 09.11.1988, як рік роботи. За наведеного, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії ґрунтувалось на відсутності необхідного страхового стажу 27 років (згідно розрахунку страховий стаж позивачки становив 26 років 8 місяців 13 днів) Однак, з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 09.09.1988 по 09.11.1988, як за рік роботи, позивач набула право на призначення пенсії.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Рівненській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що ОСОБА_1 у 1988 була прийнята на роботу та переведена на підставі наказів по підприємству, в яких відсутні відомості про прийом чи переведення на сезонну роботу. Судом не взято до уваги, що документи, які б підтвердили факт сезонної роботи протягом повного сезону позивача відсутні. Враховуючи вищевикладене, до страхового стажу період роботи позивача на цукровому заводі за 1988 зараховується відповідно до записів трудової книжки на загальних підставах. Відтак, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для прийняття рішення щодо задоволення позовних вимог позивача.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції оскаржується апелянтом в частині задоволених позовних вимог, відтак, у відповідності до статті 308 КАС України колегія суддів переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Рівненській області з заявою про зарахування до страхового стажу періоду роботи на Бабино-Томахівсьму цукровому заводі з 09.09.1988 по 09.11.1988 як рік роботи.

Листом від 03.11.2020, від 08.12.2020 відповідач відмовив позивачці у зарахуванні вищезазначеного періоду до страхового стажу як за рік роботи, з огляду на відсутність документів, які підтверджують сезонність такої роботи.

04.01.2021 позивачка звернулась до відповідач із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до листа відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, обґрунтовуючи це тим, що відсутній необхідний страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 (далі - Порядок № 637).

Так, відповідно до п.1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком стало не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 09.09.1988 по 09.11.1988 оскільки в трудовій книжці відсутній запис про прийом чи переведення на сезонну роботу.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відмовляючи у призначенні пенсії, пенсійний орган зазначив, що страховий стаж позивачки становить 26 років 8 місяців і 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що в спірний період з 09.09.1988 по 09.11.1988 позивачка працювала у Бабино-Томахівському цукровому заводі.

Водночас, як стверджує відповідач, у 1988 позивач була прийнята на роботу та переведена на підставі наказів по підприємству, в яких відсутні відомості про прийом чи переведення на сезонну роботу. А тому, страховий стаж за спірний період відповідачем зараховано на загальних підставах.

Судом також встановлено, що позивачку 13.01.1988 прийнято на роботу в Бабино-Томахівському цукровому заводі на посаду швеї (запис №12), 09.09.1988 переведено на посаду вагеря відділу сировини (запис №13). 09.11.1988 позивачку звільнено з роботи за закінченням сезону.

Разом з тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, з архівного витягу з наказу по підприємстві від 08.09.1988 вбачається, що розстановку штатних і сезонних працівників проведено 09.09.1988, тобто, саме з 09.09.1988 позивача переведено на сезонну роботу в Бабино-Томахівському цукровому заводі, що свідчить, про протиправність рішення пенсійного органу щодо не зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи на Бабино-Томахівському цукровому заводі з 09.09.1988 по 09.11.1988, як рік роботи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06 березня 2018 у справі №754/14898/15-а.

Щодо позовних вимог про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, то колегія зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017.

Починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 по 31 грудня 2020 - не менше 27 років.

Рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії ґрунтувалось на відсутності необхідного страхового стажу 27 років (згідно розрахунку страховий стаж позивача становив 26 років 8 місяців 13 днів)

Однак, враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 09.09.1988 по 09.11.1988, як за рік роботи, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач набула право на призначення пенсії.

Враховуючи вимоги ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та дату звернення ОСОБА_1 із заявою до пенсійного органу, пенсію останній слід призначити з 04.12.2020, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року у справі № 460/8531/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар