Справа № 640/25452/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Височанської Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Громадянина Грузії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області, Головного управління Національної поліції у м. Києві, Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Департамент карного розшуку Національної поліції України про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Громадянина Грузії ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022, -

У С Т А Н О В И В:

Громадянин Грузії ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - відповідач-1, ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області), Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач-2, ГУ НП у м. Києві), Державної прикордонної служби України (далі - відповідач-3, ДПС України), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Департамент карного розшуку Національної поліції України про:

- визнання протиправними дій ГУ НП у м. Києві щодо підготовки та надіслання до ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області подання від 29.10.2019 №2177/125/20/01-19;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 від 18.11.2019 про заборону в`їзду;

- зобов`язання ДПС України вилучити з інформаційно-телекомунікаційної системи прикордонного контролю інформації щодо заборони позивачу в`їзду в Україну.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про заборону в`їзду на територію України є необґрунтованою та безпідставною, оскільки позивач не має зобов`язань перед третіми особами в Україні, не є підозрюваним, обвинуваченим або підсудним у вчиненні злочину, а порушення правил дорожнього руху не є кримінальним правопорушенням та не може свідчити про наявність загрози національній безпеці України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано правової оцінки тому, що ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області не перевірило подання ГУ НП у м. Києві на предмет обґрунтованості, не взято до уваги, що підрозділ кримінальної поліції не надав жодної інформації про факт і підстави проведення оперативно-розшукової діяльності, в ході якої виявлено притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності; у матеріалах справи відсутні належні та достатні докази притягнення позивача до адмінвідповідальності, які стали підставою для направлення подання та прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну, а також не доведено наявності загрози громадському порядку у випадку не застосування такої заборони.

У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі 1-3 наголошують, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є громадянином Грузії та має посвідку на постійне проживання від 11.11.2019.

ГУ НП у м. Києві звернулось до ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області із поданням від 29.10.2019 №2177/125/20/01-19 щодо вирішення питання про заборону в`їзду ОСОБА_1 строком на 3 роки, оскільки зазначена особа, перебуваючи на території України, неодноразово вчиняв грубі порушення вимог адміністративного законодавства, за що був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування транспортним засобом особою, яка не має право керувати таким транспортним засобом), двічі за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування транспортним засобом у стані сп`яніння), а тому перебування його на території України може призвести до погіршення криміногенної обстановки та порушення громадського порядку.

За наслідками розгляду вказаного подання 18.11.2019 відповідачем-1 прийнято рішення, яким заборонено позивачу в`їзд в Україну строком на 3 роки на підставі статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Водночас 11.12.2019 у пункті пропуску через державний кордон "Бориспіль" під час здійснення прикордонного контролю на в`їзд в Україну відносно позивача відбулось спрацювання бази даних ДПС України з індексом "Д" - доручення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства протягом строку, встановленого уповноваженим державним органом.

У зв`язку зі збігом інформації про особу, яка перетинає державний кордон, а саме, відносно громадянина Грузії ОСОБА_1 , з інформацією, що зберігається в оперативних базах даних системи за індексом "Д", заступником начальника відділу - начальником першого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітаном ОСОБА_3 прийнято рішення від 11.12.2019 про відмову у перетинанні державного кордону України позивачем.

Не погоджуючись із такими діями та рішеннями відповідачів 1-3, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується характеристика позивача як закононеслухняної особи, дії якого неодноразово завдавали шкоди у сфері охорони громадського порядку та спричиняли негативні наслідки щодо інтересів держави, громадян України та осіб, які проживають на її території.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Частиною 1 статті 26 Конституції України встановлено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI), у частині 3 статті 3 якого закріплено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну;

- якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Зі змісту оскаржуваного рішення про заборону в`їзду в Україну вбачається, що останнє прийняте на підставі статті 13 Закону №3773-VI, оскільки перебування ОСОБА_1 на території України може призвести до погіршення криміногенної обстановки та порушення громадського порядку.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, перебування яких на території України не дозволяється, визначений Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 (далі - Інструкція №1235).

Відповідно до пункту 3 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Пунктами 4-6 Інструкції №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою: а) підрозділів Робочого апарату Укрбюро Інтерполу - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам у процесі співробітництва з правоохоронними органами інших держав та міжнародних правоохоронних організацій; б) підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності; в) органів досудового розслідування поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення кримінального провадження; г) підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку; ґ) органів охорони здоров`я - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну, якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; д) за власною ініціативою або за поданням державного, приватного виконавця у разі якщо під час попереднього перебування на території України особа не виконала рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або має інші невиконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу:

а) громадянство (підданство);

б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею);

в) дата народження (день, місяць, рік);

г) стать;

ґ) місце проживання;

д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий;

е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну;

є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

При цьому, рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що рішення про заборону в`їзду в Україну приймається на підставі обґрунтованого звернення уповноваженого органу. При цьому нормами законодавства не встановлено обов`язку міграційного органу перевіряти правомірність проведення оперативно-розшукової діяльності, в ході якої встановлено наявність підстав для заборони особі в`їзду в Україну.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з відповідним зверненням від 29.10.2019 №2177/125/20/01-29 звернулося Управління по боротьбі зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУ НП у м. Києві.

Відповідно до пунктів 3, 6, 9, 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 №2469-VIII (далі - Закон №2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз; загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

За змістом статті 12 Закону №2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони (діяльність якого спрямована на захист національних інтересів України), зокрема, належать Міністерство внутрішніх справ України, Національна поліція України, Державна міграційна служба України.

Статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Основні повноваження поліції визначенні статтею 23 указаного Закону, до яких, зокрема, належить: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення.

Шляхом логічного аналізу вказаних вище норм, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що поняття громадський порядок включає в себе не тільки протидію кримінальним правопорушенням, а й будь-яким іншим, в тому числі адміністративним.

Отже, твердження позивача про те, що заборона в`їзду в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку має застосовуватись лише, якщо відповідна особа є підозрюваною, обвинуваченою або винною у здійсненні виключно кримінального правопорушення є хибними.

Водночас, зважаючи на те, що органи поліції наділені повноваженнями щодо надання оцінки наявності в діях відповідного суб`єкта загроз (наявних чи потенційних) національним інтересам та національній безпеці України, а також захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, та відповідно вживати за результатами такої оцінки відповідні дії, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення, твердження позивача щодо протиправності дій ГУ НП у м. Києві з приводу підготовки та надіслання до ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області подання від 29.10.2019 №2177/125/20/01-19 є необґрунтованими.

Так, відповідачем-2 установлено інформацію про те, що позивач неодноразово та систематично притягувався до адміністративної відповідальності за статтями 122 (21.01.2019, 21.04.2019, 12.05.2019), 124 (13.02.2018), 126 (29.07.2018, 21.01.2019, 29.09.2019), 130 (06.01.2018, 21.01.2019, 18.03.2019, 21.04.2019, 29.09.2019) Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому в межах наданих повноважень звернувся до Державної міграційної служби України із поданням про заборону в`їзду останньому в Україну.

До матеріалів справи також долучено лист Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у м. Києві від 14.02.2020 №478/125/31/2/01-2020, з якого вбачається, що стосовно ОСОБА_1 складались протоколи за порушення правил дорожнього руху:

- від 28.11.2019 за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (перевищення швидкості руху),

- від 29.09.2019 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування в стані сп`яніння),

- від 29.09.2019 за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування особою, яка не має права на керування),

- від 29.07.2018 за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування особою, яка не має права на керування),

- від 12.05.2019 за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (перевищення швидкості руху),

- від 21.04.2019 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування в стані сп`яніння),

- від 21.04.2019 за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил проїзду перехресть, проїзд на заборонений сигнал світлофору),

- від 18.03.2019 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування в стані сп`яніння),

- від 29.01.2019 за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування особою, яка не має права на керування),

- від 21.01.2019 за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування особою, яка не має права на керування),

- від 21.01.2019 за частиною 1 статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (невиконання вимоги про зупинку),

- від 21.01.2019 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування в стані сп`яніння),

- від 06.01.2018 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування в стані сп`яніння),

- від 13.02.2018 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів).

При цьому, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.03.2018 у справі №761/6476/18 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 03.06.2019 у справі №757/4272/19-п встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статті 130, 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами по справі, але провадження у справі закрите за закінченням строків притягнення до відповідальності.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 17.02.2021 у справі №757/15758/19-п визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 К Кодексу України про адміністративні правопорушення та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до такої. Зазначеною постановою встановлено, що позивач мав ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагували на світло, порушена координація рухів, тремтіли пальці рук.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що зазначені обставини характеризують позивача як закононеслухняну особу, дії якого неодноразово завдавали шкоди у сфері охорони громадського порядку та спричиняли негативні наслідки щодо інтересів держави, громадян України та осіб, які проживають на її території.

При цьому посилання апелянта на те, що деякі судові рішення прийняті після прийняття рішення щодо заборони в`їзду, не спростовують факт систематичного порушення громадського порядку.

Ураховуючи вищезазначене у сукупності, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадянина Грузії ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко