Справа № 120/5109/22
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5109/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

11 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бердоус Ю. М.,

представника позивача: Докійчук Н.О.,

представника відповідача: Удода І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАРЛІНЕК ІНВЕСТ» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2022 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Барлінек Інвест", звернулося в суд з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (відповідача) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 1 618 859 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 809 429,50 грн., а також податкового повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) звітного періоду на суму 110 160 грн.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 21.10.2022 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що факт здійснення господарських операцій позивача із його контрагентами підтверджується первинними документами позивача, а також обов`язковими податковими накладними, достовірність та правильність оформлення яких контролюючий орган не ставить під сумнів, тому податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.02.2022 № 1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 1 618 859 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 809 429, 50 грн., та від 11.02.2022 № 1 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) звітного періоду на суму 110 160 грн. є протиправними, а отже підлягають скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що в ході проведеної позапланової виїзної перевірки позивача з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість було виявлено порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Варта-Н» та із ТОВ «Біопласт-Захід», що відображені в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму ПДВ 1483000 грн. (по ТОВ Варта-Н) та на суму ПДВ 246019,22 грн. (по ТОВ «Біопласт-Захід»). Наведене у свою чергу призвело до завищення суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за вересень 2021 року на 1483000 грн., а також до завищення значення суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за вересень 2021 року на 135859 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 110160 грн.

Вважає, що господарські відносини позивача із ТОВ «Варта-Н» згідно укладеного договору купівлі-продажу необробленої деревини № 1 від 01.04.2021 не носили реальний характер та були спрямовані на створення умов заниження бази оподаткування ПДВ, позаяк за наслідками аналізу наявної податкової інформації, яка зберігається в інформаційних базах контролюючих органів, а також податкової звітності з ТОВ «Варта-Н» перевіряючими встановлено проведення операцій з реалізації товару (дуб пиловник) в адресу позивача при відсутності легального (законного) джерела їх походження.

Також зазначає, що при аналізі податкової звітності та наявної податкової інформації щодо ТОВ «Біопласт-Захід», згідно договору № 21-3105 від 04.01.2021, предметом якого була поставка виробів з поліетилену (полотна ВТ), останнє, не мало можливості придбавати відповідний товар для його подальшого спрямування в адрес ТОВ «Барлінек Інвест», а тому встановити походження товару номенклатури Полотно ВТ (код УКТЗЕД 3920) в кількості 16732,1 кг. на загальну суму 1 476 115,31 грн., в т.ч. ПДВ 246 019,22 грн. не є можливим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що сумніви контролюючого органу спростовуються належними первинними та господарськими документами, які надавалися до перевірки, а декларування ТОВ «Барлінек Інвест» податкового кредиту з податку на додану вартість здійснювалось у повній відповідності до закону на підставі належним чином складених та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних. Натомість, податковий орган віддав перевагу не існуючим первинним документам, а наявній у нього податковій інформації, яка в цьому разі не може вважатися допустимим доказом.

Вважає, що платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами їхніх (контрагентів) зобов`язань, в тому числі й податкових, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у період часу з 24.11.2021 по 17.12.2021 Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі наказу від 19.11.2021 № 731 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Барлінек Інвест» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами вищевказаної перевірки було складено акт від 17.12.2021 № 1413/31-00-04-01-01/34004579, у висновках якого зазначено про порушення платником податків п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на 1 618 859 грн. та завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 110 160 грн.

Не погоджуючись із такими висновками контролюючого органу, ТОВ «Барлінек Інвест» відповідно до п. 86.7 ст. 86 ПК України подано заперечення від 20.01.2022 № 850 на акт перевірки від 17.12.2021 № 1413/31-00-04-01-01/34004579, за результатами розгляду яких відповідачем прийнято рішення від 04.02.2022 № 156/31-00-04-01-01-33 про залишення таких заперечень без задоволення, а висновків викладених в акті перевірки без змін.

В подальшому, Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було винесено податкове повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 (форма «В1») про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 1 618 859,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 809 429,50 грн.; та податкове повідомлення-рішення від 11.02.2022 № 1 (форма «В4») про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) звітного періоду на суму 110 160 грн.

Вважаючи, що такі податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом безпідставно та з порушенням норм Податкового кодексу України, позивач звернувся із адміністративним позовом до суду з вимогою їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно зі статтею 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно з абзацом одинадцятим статті 1 якого первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, первинні документи, створені у письмовій або електронній формі, для цілей оподаткування повинні містити відомості про факти реальної підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6. статті 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено у статті 200 Податкового кодексу України.

Зокрема, згідно п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Приписами пункту 200.4 ст. 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Таким чином, з аналізу зазначених положень податкового законодавства слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ, як і права на бюджетне відшкодування цього податку, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються й складаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Як зазначалося судом першої інстанції, висновок контролюючого органу щодо безпідставності формування позивачем спірних сум податкового кредиту та декларування від`ємного значення з ПДВ за вересень 2021 року зводиться до невизнання наслідків господарських операцій проведених між позивачем ТОВ «Барлінек Інвест» та його контрагентами ТОВ «Варта-Н», ТОВ «Біопласт-Захід» та сформованих за їх результатом первинних і податкових документів вважаючи, що такі операції не носили реального характеру.

Зокрема, щодо господарських операцій позивача з ТОВ «Варта-Н» судом встановлено та висновками проведеної перевірки підтверджено, що 01.04.2021 між ТОВ «Барлінек Інвест» (Покупець) та ТОВ «Варта-Н» (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу необробленої деревини № 1 (далі Договір) (т. 2 а.с. 50-54), за умовами якого Продавець зобов`язався систематично передавати у власність Покупцю, а Покупець в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, зобов`язався приймати та оплачувати необроблену деревину (надалі іменується Товар) найменування, асортимент, кількість та ціна якої встановлюється у додатках (специфікаціях) до даного Договору (п. 1.1 Договору).

Згідно умов пунктів 1.2, 1.4, 3.3 Договору Продавець гарантує легальність походження товару та права його продажу Покупцю. Базисом поставки за цим Договором є DDP м. Вінниця, вул. Чехова, 7-В (Інкотерсм 2010). Товар передається Продавцем Покупцю на складі Покупця за адресою: м. Вінниця, вул. Чехова, 7-В.

Ціна відповідної партії Товару визначається на основі діючої Специфікації та видаткових / прибуткових накладних, що підтверджують кількість (об`єм) фактично прийнятого покупцем Товару.

Із акту перевірки від 17.12.2021 № 1413/31-00-04-01-01/34004579 (зокрема стор. 13, 14 акту) відповідачем підтверджується та обставина, що відповідно до Специфікації до Договору та на підставі видаткових накладних, товарно-транспортних накладних ТОВ «Варта-Н» поставило ТОВ «Барлінек Інвест» Товар дуб пиловник (код УКТЗЕД 4403) в загальній кількості 769 куб.м. на загальну суму 8 898 000,0 грн., в тому числі ПДВ 1 483 000,0 грн. Вказане засвідчується наявними у матеріалах справи первинними документами (доказами), долученими позивачем під час підготовчого провадження (т. 2 а.с. 55-250, т. 3 а.с. 1-12).

Також відповідачем не заперечується і те, що весь отриманий позивачем у вересні 2021 року від ТОВ «Варта-Н» товар був оплачений згідно платіжних доручень, перелік яких відображено на стор. 14 Акту перевірки в загальній сумі 8 898 000,0 грн., а їх копії долучені до матеріалів справи (т. 3 а.с. 13-16).

Відповідно до матеріалів перевірки ТОВ «Варта-Н» виписало та зареєструвало в адресу ТОВ «Барлінек Інвест» податкові накладні на зазначену вище суму поставленого товару 8 898 000,0 грн., в т.ч. ПДВ 1 483 000,0 грн. (т. 3 а.с. 17).

При цьому, в бухгалтерському обліку розрахунки між позивачем та ТОВ «Варта-Н» відображено наступними проводками: - Дт631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» Кт311 «Поточні рахунки у національній валюті».

Отриманий ТОВ «Барлінек Інвест» товар (круглі лісоматеріали) був оприбуткований та використаний в межах своєї господарської діяльності, що підтверджується документами щодо внутрішнього переміщення ТМЦ та картками складського обліку та активів списання (т. 3 а.с. 18-29).

Таким чином, вищенаведені докази (первинні документи) підтверджують як обставини придбання позивачем згаданого товару так і рух відповідних активів в діяльності підприємства, як наслідок - правомірність формування позивачем податкового кредиту в межах спірних господарських операцій.

Натомість, висновок контролюючого органу про їх нереальність ґрунтується виключно на тому, що з аналізу існуючої податкової інформації неможливо встановити походження реалізованого ТОВ «Варта-Н» товару, оскільки обсяг його придбання контрагентом позивача є меншим за обсяг реалізації, а також те, що ТОВ «Варта-Н» не має зареєстрованих на праві власності чи користування об`єктів нерухомого майна в місці навантаження Товару вул. Чехова, 35, м. Вінниця (с. Вінницькі Хутори, Вінницький район).

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що правовою підставою легального/законного використання ТОВ «Варта-Н» вищезазначеної земельної ділянки по АДРЕСА_1 є Договір оренди земельної ділянки № 01/03 від 22.03.2021, який укладено між громадянкою України (як фізичною особою) ОСОБА_1 та ТОВ «Варта-Н» та Договір оренди земельної ділянки № 02/06 від 02.06.2021, який також укладено між громадянкою України (як фізичною особою) ОСОБА_1 та ТОВ «Варта-Н».

При цьому, відповідачем у акті перевірки визнається та обставина, що відповідно до поданої контролюючому органу звітності форми 20-ОПП в TOB «Варта-Н» за відповідною адресою дійсно обліковується «Земельна ділянка», яку останній орендує.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанціїнавіть в ході документальної перевірки контролюючий орган підтвердив як факт декларування ТОВ «Варта-Н» необхідного для господарської діяльності нерухомого майна (місце складування необробленої деревини перед її відвантаженням до TOB «Барлінек Інвест»), так і відповідність даних товарно-транспортних документів (ТТН) фактичному місцю знаходженню Товару (лісоматеріалів круглих породи «дуб») перед їх відвантаженням на адресу TOB «Барлінек Інвест».

Разом з тим, відсутність за ТОВ «Варта-Н» прав на нежитлові приміщення, розташовані за адресою: вул. Чехова, 35 в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, як і відсутність реєстрації таким товариством в ЄРПН податкових накладних на реалізацію послуг з оренди приміщень (в тому числі складських) не може слугувати для висновку про неможливість зберігання та розміщення відповідного Товару в даному місці для його подальшого відвантаження в адресу позивача.

Відносно інших доводів відповідача про виявлену ним в ході перевірки різницю в об`ємі придбаного ТОВ «Варта-Н» товару (дубу половника) і об`єму, який було відвантажено ТОВ «Барлінек Інвест» (різниця за даними акту перевірки становить 655,9 куб.м.), встановлено, що такими цифрами контролюючий орган оперує виключно за наслідками аналізу даних ЄРПН. Тобто такі відомості стосуються придбання ТОВ «Варта-Н» товару лише у платників ПДВ.

Натомість відповідачем не спростовано та в ході проведеної перевірки навіть не досліджувалися ті обставини, що придбання вказаного виду товару ТОВ «Варта-Н» могло бути здійснено як зі статусом «не платник ПДВ» (до 31.03.2021) так і зі статусом «платник ПДВ». До того ж в Акті перевірки відсутні дані про дослідження фактичного залишку пиловника дубу на складі ТОВ «Варта-Н» на момент реєстрації останнього платником ПДВ. Даний факт вочевидь мав би вплив на сформовані відповідачем висновки, оскільки різний статус платника ПДВ передбачає неповноту відображення в ЄРПН операцій з придбання проданого до TOB «Барлінек Інвест» об`єму пиловника дубу.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів вважає необґрунтованим висновок контролюючого органу щодо порушення платником податкового законодавства, що призвело до завищення податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Варта-Н», та відображені в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму ПДВ 1 483 000,00 грн., оскільки оспорювані господарські операції ТОВ «Барлінек Інвест» з ТОВ «Варта-Н» підтверджені належними первинними документами, що підтверджує їх реальний характер, отриманий позивачем товар був використаний у його господарській діяльності та відповідачем не доведено будь-яких інших можливих фактів які б свідчили про злагодженість дій сторін, спрямованих на формальне документування здійснених між ними господарських операцій з метою отримання податкової вигоди

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Біопласт-Захід», результати яких знайшли своє вираження в декларації з податку на додану вартість ТОВ «Барлінек Інвест» за вересень 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як з`ясовано судом першої інстанції, між ТОВ «Біопласт-Захід» (Постачальник) та ТОВ «Барлінек Інвест» (Покупець) було укладено договір поставки № 21-3105 від 04.01.2021, за умовами якого Постачальник зобов`язується передати (поставити), а Покупець прийняти та оплатити Товар, найменування, кількість і асортимент якого встановлюється в замовленні Покупця та у документі на відпуск (видатковій накладній).

Згідно п. 2.1.1 цього Договору товар поставляється Постачальником на склад Покупця за адресою: 21034, м. Вінниця, вул. Чехова, 7В.

Умови платежів та сума Договору визначені в розділі 4 цього Договору. Зокрема, Вартість кожної окремої партії Товару зазначається у замовленні, видатковій накладній та рахунку. При цьому Покупець зобов`язаний оплатити вартість товару не пізніше 21 календарних днів з моменту його отримання банківським переказом на рахунок Постачальника.

Надалі, в межах цього Договору були укладені Додаткові угоди № 1 від 02.03.2021, № 2 від 18.03.2021, № 3 від 01.05.2021, № 4 від 31.05.2021 якими Сторони змінили терміни оплати вартості товару з 21 до 14 календарних днів, збільшили загальну суму Договору, визначивши її загальною сумою усіх видаткових накладних, та подовжили термін дії Договору до 31 грудня 2021 року.

На виконання умов Договору поставки ТОВ «Біопласт-Захід» згідно видаткових накладних: № 330 від 06.09.2021, № 345 від 14.09.2021, № 355 від 21.09.2021 та № 362 від 27.09.2021 поставило в адрес ТОВ «Барлінек Інвест» товар Полотно ВТ ТЗ 0,035х(660, 780, 800) (код УКТЗЕД 3920) в загальній кількості 16732,1 кг на загальну вартість 1 476 115,31 грн.

Вказаний товар виходячи з умов п. 2.1 Договору був доставлений на склад позивача за рахунок ТОВ «Біопласт-Захід» автомобільним транспортом, про що свідчать наявні в матеріалах справи та долучені до матеріалів перевірки ТТН № 33 від 06.09.2021, № 345 від 14.09.2021, № 355 від 21.09.2021, № 362 від 27.09.2021.

Оплата за вказаний товар здійснена позивачем в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 53172 від 07.09.2021 на суму 538 688,32 грн., № 53723 від 20.09.2021 на суму 383 948, 84 грн. та № 54004 від 28.09.2021 на суму 431 204,55 грн.

Доставлений товар був облікований на складі ТОВ «Барлінек Інвест» для його подальшого використання в господарській діяльності, а в бухгалтерському обліку позивача відповідні розрахунки відображені в проводках - Дт 631, Кт 311.

За наслідками проведених операцій в вересні 2021 року ТОВ «Біопласт-Захід» були складені та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні, перелік яких наведено в додатку №3.2.2.1 до акту перевірки (т. 2 а.с. 49), на загальну суму 1 476 115,31 грн., в тому числі ПДВ 246 019,22 грн., який включений позивачем до податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року.

Однак, незважаючи на те, що навіть самим Актом перевірки відповідач підтверджує достовірність та повноту усіх досліджених первинних документів, що підтверджують зміст та обсяг здійснених господарських операцій, проте невизнає правових наслідків таких дій із тих причин, що, на його думку, наявна в базах даних контролюючого органу податкова інформація не дає можливості підтвердити легальність (законність) джерела походження поставленого ТОВ «Біопласт-Захід» товару.

Натомість, акцентуючи свою увагу на з`ясуванні обставин які, начебто, мали доводити можливість ТОВ «Біопласт-Захід» придбавати відповідний товар у інших осіб для його наступного перепродажу в адресу ТОВ «Барлінек Інвест», контролюючий орган не звернув увагу, не перевірив та повністю проігнорував доводи позивача відносно того, що ТОВ «Біопласт-Захід» є безпосереднім виробником поставленого товару (поліетиленових виробів).

Підтвердженням цього слугують як надані позивачем докази (договори купівлі-продажу обладнання, відомості про штатний розклад на ТОВ «Біопласт-Захід», договір суборенди приміщення, так і вказаний в акті перевірки перелік об`єктів оподаткування, яким підтверджено наявність у ТОВ «Біопласт-Захід» як місць виробництва так і засобів виробництва: виробниче приміщення; склад; цех; пакеторобна машина SHXJ1200; автоматична пакеторобна машина; автоматичний переробник кромки плівки 180; активатор плівки для SJ-H65; голова 180 мм ПВД з обдувочними кільцями для екструдера; голова 35 мм ПВД з обдувочними кільцями для екструдера: екструдер плівковий SJ-H65; запайщик підлоговий ЗПШН-900; комплект гільйотинних ножів для SHXJ-1200; компресор AIRCAST CE4/C-200.LB40; компресор повітряний Dnipro-M АС-100 VG; навантажувач вилочний YALE GLP20SVX Е2175; паяльний елемент гарячого ножа; переробна машина ZL-180; пневматичний вал для SJ-Н55; формуюча голова ВТ 250 для SJ-H65; шнек для екструдера; CDR-30X фотодатчик дальність дії =30 см, NPN/PNP, HO 150mA max; блок антистатика для пакеторобної машини; вага електр. кранова; ваги товарні 600 кг; візок гідравлічний М25 2,5Т L 1150 гумові колеса; нагрівач керамічний безкорпусний 170x60 240 V/1000 W; нагрівач хомутовий 200x90 240 V/1800 W; пневматичний вал для SJ-H65; плівковий екструдер SJ-H55.

Крім того, на запит позивача ТОВ «Біопласт-Захід» надало копії технічної документації, на підставі якої відбувається процес виробництва поліетиленових виробів, а саме: Технічних умов ТУ У 22.2-42833923 - 001:2019, які були перевірені 31.07.2019 року Державним підприємством «Тернопільський науково-виробничий центр стандартизації метрології та сертифікації» (дані про перевірку внесено до книги обліку за №02568319/003229) (т. 1 а.с. 67-100).

Додатково позивачем також надано і копію акту позапланової перевірки Головного управління Держпраці у Львівській області щодо додержання ТОВ "Біопласт-Захід" вимог законодавства у сфері праці № ЛВ10015/411/ПД/АВ від 16.07.2021, згідно якого підтверджено відсутність у ТОВ «Біопласт-Захід» порушень вимог законодавства щодо охорони праці, а також копію рішення Комісії регіонального рівня ДПС від 14.07.2021 № 11121 яким, зокрема, підтверджено «невідповідність платника податку (ТОВ «Біопласт-Захід») критеріям ризиковості, що в сукупності опосередковано підтверджує статус контрагента позивача ТОВ «Біопласт-Захід» як діюче підприємство реального сектору економіки, що здійснює власне виробництво реалізованої продукції.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, за таких обставин доводи контролюючого органу щодо неможливості на підставі податкової інформації встановити джерело походження реалізованих ТОВ «Біопласт-Захід» товарів (при підтвердженні того факту, що таке підприємство є, власне, виробником цього товару) є абсолютно безпідставними.

При цьому, жодної зустрічної звірки вказаного суб`єкта господарювання відповідач не проводив та наявних первинних документів не перевіряв.

Висновки відповідача про відсутність у ТОВ «Барлінек Інвест» окремого документа з назвою «гарантія» на отриманий товар, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умови Договору поставки жодного окремого документа з назвою «гарантія» не передбачали (п. 6.3 Договору поставки № 21-3105 від 04.01.2021, згідно яких Постачальник надає гарантію на Товар строком 12 місяців від дати поставки Товару, у взаємозв`язку з умовами п. 6.1 цього ж Договору передбачають гарантування якості поставленого товару відповідним стандартам, технічним умовам та іншій технічній документації, засвідченням чого є відповідні паспорти якості, які надавалися ТОВ «Біопласт-Захід» на кожну поставку).

При цьому, колегія суддів враховує позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №814/788/14, від 30 листопада 2018 року у справі №820/4698/17, від 14 лютого 2018 року у справі №804/15887/14, згідно з якою інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

Також колегія суддів наголошує, що платник не несе відповідальності за дії всіх підприємств та організацій, що беруть участь у багатостадійному процесі сплати податків до бюджету. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті.

Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/16272/13-а, в якій суд зазначив, що: Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента....

За таких обставин висновки відповідача щодо нереальності здійснених господарських операції між позивачем та ТОВ «Біопласт-Захід» та, як наслідок, інкримінування позивачу порушення вимог податкового законодавства, пов`язаного із завищенням суми податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Біопласт-Захід» в декларації з податку на додану вартість за вересень 2021 року на 246019,22 грн. є безпідставними.

Разом з тим встановлено, що усі твердження відповідача щодо не врахування сформованого позивачем податкового кредиту за наслідками проведення господарських операцій між його контрагентами: ТОВ «Біопласт-Захід» та ТОВ «Варта-Н» ґрунтуються виключно на оцінці існуючої в контролюючого органу податкової інформації, без безпосереднього дослідження саме первинних документів, аналіз яких і має розкривати зміст і спрямованість таких операцій.

Проте, за висновками Верховного Суду (постанова від 05.01.2021 по справі №820/1124/17) така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Подібна правова позиція викладена й у інших постановах Верховного Суду, наприклад, від 18.12.2019 у справі № 825/3891/14, від 22.11.2019 у справі № 817/2887/14.

Як встановлено судом першої інстанції, в даному випадку позивачем до перевірки надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між ним та ТОВ «Варта-Н», ТОВ «Біопласт-Захід» та про настання змін в майновому стані позивача, що додатково спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.

Відсутність у контрагентів позивача деяких матеріально-технічних ресурсів таких як, наприклад, окремих об`єктів нерухомого майна чи достатньої кількості трудових ресурсів (які, як встановлено судом в процесі розгляду справи, не мають ключового відношення до можливості виконання спірних господарських операцій) в жодному разі не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про можливе одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки жодних підтверджуючих про це фактів та доказів відповідачем надано не було.

Право платника податку на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. При цьому порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки товарів (робіт, послуг) на адресу позивача, які в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі № 802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі № 2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17, від 18.11.2019 у справі № 808/3356/17, від 17.09.2019 у справі № 500/2733/18.

При цьому доказів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними контролюючим органом всупереч вимог КАС України надано не було.

Також відповідачем не подано і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «Барлінек Інвест» як платника ПДВ, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Слід також враховувати, що на момент здійснення господарських операцій як позивач так і його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники ПДВ, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались, жодні вироки суду про причетність цих осіб до протиправної діяльності також відсутні і доказів про їх наявність відповідач не надав.

При цьому, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак в порушення вимог чинного законодавства, податковим органом таких доказів не наведено, а реальність виконання господарських операцій, на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит, не спростовано.

Отже, в даному випадку факт здійснення господарських операцій позивача із його контрагентами підтверджується вищенаведеними первинними документами позивача, а також обов`язковими податковими накладними, достовірність та правильність оформлення яких контролюючий орган не ставить під сумнів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.02.2022 № 1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за вересень 2021 року на суму 1 618 859 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 809 429, 50 грн., та від 11.02.2022 № 1 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) звітного періоду на суму 110 160 грн. є протиправними, а отже підлягали скасуванню.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 січня 2023 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.