Справа № 140/7036/22
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7036/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5727-55 від 10.03.2020 та №Ф-8836-13 від 23.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.09.2002 була здійснена державна реєстрація фізичної особи-підприємця, а 30.07.2021 подав заяву про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за його рішенням. Вказав, що у червні 2022 року дізнався про наявність вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5727-55 У від 10.03.2020, згідно якої заборгованість зі сплати ЄСВ ФОП ОСОБА_1 складає 26 539,26 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8836-13 У від 23.06.2021, згідно якої заборгованість зі сплати ЄСВ ФОП ОСОБА_1 складає 37 788,74 грн.

Зауважив, що податковий борг нараховувався за період з лютого місяця 2018 року, проте він у цей час брав участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, який виконував роботи у ТзОВ «Модерн-Експо» за цивільно-правовими договорами та роботодавцем ТзОВ «Модерн-Експо» було сплачено за нього єдиний соціальний внесок у 2018-2021 роках за ті місяці, у які виконувалася робота і відповідно позивачу було оплачено виконану ним роботу, що підтверджується довідкою форми ОК-5 б/н, виданою 01.11.2021 та довідкою №627 від 15.12.2021, наданою ТзОВ «Модерн-Експо».

Вважає, що вимоги сплати єдиного соціального внеску позивачем як фізичною особою-підприємцем призводить до подвійного оподаткування, тому просить визнати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5727-55 від 10.03.2020 та №Ф-8836-13 від 23.06.2021 протиправними та скасувати.

Ухвалою судді від 09.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 09.09.2002 позивач здійснив державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 був та взятий на облік як платник податків в ГУ ДПС у Волинській області, про що зроблено відповідні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та внесені відповідні дані до інформаційної системи ДФС України.

30.07.2021 до вказаного реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням.

Згідно із даними інтегрованої картки платника податків за платежем єдиний соціальний внесок для фiзичних осіб-пiдприємців, у тому числі, якi обрали спрощену систему оподаткування та осiб, якi проводять незалежну професійну діяльність за ОСОБА_1 станом на 31.01.2021 рахується борг по єдиному внеску в загальній сумі 37 788,74 грн.

Зокрема, позивачу нараховано єдиний соціальний внесок за наступні періоди: 09.02.2018 у сумі 8 448,00 грн (за 2017 рік); 19.04.2018 у сумі 2 457,18 грн (за І квартал 2018 року); 19.07.2018 у сумі 2 457,18 грн (за II квартал 2018 року), 19.10.2018 у сумі 2 457,18 грн (за ІІІ квартал 2018 року); 21.01.2019 у сумі 2 457,18 грн (за IV квартал 2018 року); 19.04.2019 у сумі 2 754,18 грн (за І квартал 2019 року); 19.07.2019 у сумі 2 754,18 грн (за II квартал 2019 року), 19.10.2019 у сумі 2 754,18 грн (за ІІІ квартал 2019 року); 20.01.2020 у сумі 2 754,18 грн (за IV квартал 2019 року); 21.04.2020 у сумі 2 078,12 грн (за І квартал 2020 року); 20.07.2020 у сумі 1 039,06 грн (за II квартал 2020 року), 19.10.2020 у сумі 3 178,12 грн (за ІІІ квартал 2020 року); 19.01.2021 у сумі 2 200,00 грн (за IV квартал 2020 року).

10.03.2020 ГУ ДПС у Волинській області відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформувало та надіслало ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю вимогу № Ф-5727-55 У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 26 539,26 грн.

23.06.2021 ГУ ДПС у Волинській області відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформувало та надіслало ОСОБА_1 як фізичній особі-підприємцю вимогу № Ф-8836-13 У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 37 788,74 грн.

Відповідно до довідки ТзОВ «Модерн-Експо» від 15.12.2021 №627 ОСОБА_1 з січня 2018 року по листопад 2021 року виконував роботи за цивільно-правовими договорами, дохід за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 склав 214 178,00 грн.

Незгода позивача із вимогами про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5727-55 від 10.03.2020 та №Ф-8836-13 від 23.06.2021 стала підставою для його звернення із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону №2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

За приписами частини четвертої статті 8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 14 Закону №2464-VI на органи доходів і зборів покладено обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Як визначено частиною першою статті 3 вказаного Закону, збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, обов`язковості сплати; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

У розумінні пункту 3 частини першої статті 1 Закону №2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI є платниками єдиного внеску.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Законом України від 06.12.2016 №1774- VIІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено низку змін до Закону № 2464, які набули чинності з 01.01.2017, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підриємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464).

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464).

З 01.01.2017 діє правило, відповідно до якого у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій це положення має таку редакцію: У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За визначеннями, наведеними у пунктах 4, 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця; тоді як, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Із врахуванням зазначеного мінімальний страховий внесок у 2017 році становив 704,00 грн. на місяць (3 200,00 грн. х 22%, де 3200,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 року); мінімальний страховий внесок у 2018 році становив 819,06 грн. на місяць (3 723,00 грн. х 22%, де 3 723,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року); мінімальний страховий внесок у 2019 році становив 918,06 грн. на місяць (4 173,00 грн. х 22%, де 4 173,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2019 року), мінімальний страховий внесок у січні-серпні 2020 року становив 1 039,06 грн. на місяць (4 723,00 грн. х 22%, де 4 723,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2020 року), мінімальний страховий внесок у вересні-грудні 2020 року становив 1 100,00 грн. на місяць (5 000,00 грн. х 22%, де 5 000,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 вересня 2020 року).

Відповідно до абзацу третього частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з частиною другою статті 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Абзацом 1 частини четвертої цієї статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (надалі Інструкція №449), врегульований порядок стягнення заборгованості з платників.

Відповідно до пункту 1 вказаного розділу до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Волинській області було нараховано позивачу як фізичній особі-підприємцю єдиний соціальний внесок за 2017 рік, 2018 рік, 2019 та 2020 рік на загальну суму 37 788,74 грн., про що зазначено у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-8836-13 від 23.06.2021.

Разом з тим, судом встановлено, що у період з 01.01.2018 по 30.11.2021, коли ОСОБА_1 був зареєстрований фізичною особою-підприємцем), позивач виконував роботи за цивільно-правовими договорами. Зокрема, у період січня 2018 року по листопад 2021 року позивач виконував роботи за цивільно-правовими договорами (не як ФОП) у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Модерн-Експо».

Ці обставини підтверджуються довідкою ТзОВ «Модерн-Експо» від 15.12.2021 №627, індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 2017 по 2021 рік (форма ОК-7).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є також роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Отже, вищевказана юридична особа як роботодавець, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачувала за нього як страхувальник єдиний соціальний внесок, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України. Так, роботодавцем ТзОВ «Модерн-Експо» ОСОБА_1 нараховано заробітну плату за цивільно-правовими договорами за 2017 рік у січні, квітні, червні, жовтні, грудні, 2018 рік у січні-березні, травні, серпні, жовтні-грудні, за 2019 рік у січні, лютому, квітні, за 2020 рік у липні, жовтні, грудні, з якої сплачено єдиний соціальний внесок, розмір якого перевищує мінімальний страховий внесок.

Разом із тим, решта календарних місяців сплати ЄСВ як позивачем, так і ТзОВ «Модерн-Експо» сплачено не було, зокрема, як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 2017 по 2021 рік (форма ОК-7) у 2017 році за 7 місяців 4 928,00 грн. (мінімальний страховий внесок у 2017 році 704,00 грн * 7 міс.), у 2018 році за 5 місяців 4 095,30 грн. (мінімальний страховий внесок у 2018 році 819,06 грн * 5 міс.), у 2019 році за 9 місяців 8 262,54 грн. (мінімальний страховий внесок у 2019 році 918,06 грн * 9 міс.), у 2020 році за 7 місяців 7 273,42 грн. (мінімальний страховий внесок січні-серпні 2020 року 1 039,06 грн * 7 міс.) та у 2020 році за 2 місяці 2 200,00 грн. (мінімальний страховий внесок вересні-грудні 2020 року 1 100,00 грн * 2 міс.), а загалом за період роботи з 01.01.2017 по 01.01.2021 за цивільно- правовими договорами не сплачено 21 759,26 грн.

Таким чином, судом встановлено, що в період нарахування податковим органом позивачу єдиного соціального внеску відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.06.2021 № Ф-8836-13 на суму 37 788,74 грн. (за період з 09.02.2018 по 31.01.2021) позивач з січня 2018 року по листопад 2021 виконував роботи за цивільно-правовими договорами, а юридична особа ТзОВ «Модерн-Експо» як роботодавець, нараховуючи позивачу заробітну плату у січні, квітні, червні, жовтні, грудні 2017 року, у січні-березні, травні, серпні, жовтні-грудні 2018 року, у січні, лютому, квітні 2019 року, у липні, жовтні, грудні за 2020 року, сплачувала за нього як страхувальник єдиний соціальний внесок, що підтверджується наданими документами.

Відтак, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5727-55 від 10.03.2020 та №Ф-8836-13 від 23.06.2021 в частині нарахування позивачу єдиного внеску в сумі 16 029,48 грн (37 788,74 грн - 21 759,26 грн, де 37 788,74 грн - загальна сума боргу згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.06.2021 № Ф-8836, а 21 759,26 грн сума несплаченого ЄСВ) є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення частково в частині визнання протиправною та скасування вимог №Ф-5727-55 від 10.03.2020 та №Ф-8836-13 від 23.06.2021 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в розмірі 16 029,48 грн.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд задовольняє позов частково, тому на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 420,88 грн (42,41% від задоволених вимог), сплачений відповідно до квитанції від 03.11.2022 в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 242, 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Волинській області №Ф-5727-55 від 10.03.2020 та №Ф-8836-13 від 23.06.2021 про сплату боргу (недоїмки) в частині нарахування сплати єдиного внеску на суму 16 029,48 грн (шістнадцять тисяч двадцять дев`ять гривень 48 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420,88 грн (чотириста двадцять гривень 88 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010; Волинська область, м. Луцьк, Київський майдан, 4; ).

Суддя С.Ф. Костюкевич