Справа № 727/5927/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/5927/21

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

10 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Гонтарука В. М. Ватаманюка Р.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача її представника, представника відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення -,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, у якому просила визнати протиправним та скасувати пункт 1.4. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №249/14 від 10.06.2020 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 перевести жилі приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , які належать останній на праві приватної власності, загальною площею 40,50 кв.м., у нежилі.

В обґрунтування позову зазначала, що оскаржуване рішення відповідача про переведення жилого приміщення у нежиле прийнято без законних на те підстав, із порушенням прав інших осіб - мешканців будинку, які не надавали своєї згоди на переобладнання квартири і відкриття торгово-офісного приміщення (магазину). На думку позивача, визнання протиправним і скасування рішення відповідача призведе до відновлення становища, яке існувало до його прийняття.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 липня 2021 року справу за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення передано за підсудністю на розгляд Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою cудді Чернівецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2022 року скасовано ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі №727/5927/21-а, справу направлено до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року відкрито провадження у справі №727/5927/21-а, задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання рішення протиправним та скасування п. 1.4. рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №249/14 від 10.06.2020 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 перевести жилі приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належать їй на праві приватної власності, загальною площею 40,50 кв.м., у нежилі.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року №727/5927/21-а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року про закриття провадження у цій справі скасовано. Справу направлено до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року розгляд даної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1.4. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 червня 2020 року №249/14 «Про розгляд заяв фізичних осіб щодо переведення нежилих приміщень у жилі та жилих приміщень у нежилі» щодо надання ОСОБА_1 дозволу перевести жилі приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належать їй на праві приватної власності, загальною площею 40,50 кв.м., у нежилі.

Cтягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн 00 коп.

Cтягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн 00 коп.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням третьою особою у справі до суду подано апеляційну скаргу в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просили скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

На обгрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що відповідно до норм діючого законодавства України, особа має право на свій розсуд здійснювати в належній їй квартирі ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному жилому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Вважає, що позивач у справі, не навела обставин з посиланням на докази того, що переведення квартири по АДРЕСА_2 , із жилого в нежиле приміщення впливає на її права та інтереси.

Також вважає, що скасування оспорюваного рішення не зможе призвести до захисту або відновлення зазначеного Позивачем як порушеного її права, яке існувало до його прийняття, оскільки оскаржене рішення виконавчого комітету є актом індивідуальної дії, яке (який) на даний час є виконаним з дотриманням норм діючого законодавства.

Представник позивача до суду надав відзив на апеляційну скаргу. Просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.11.2022 року залишити без змін. На підтвердження зазначеного, послався на необхідність в обов"язковому порядку отримувати згоду власників суміжних приміщень при проведенні особою перебудови та переобладнанні житлових приміщень у нежитлові, про що, на його думку, свідчить і практика Верховного Суду з розгляду наведених аналогічних справ.

Дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, заперечення представника позивача, щодо їх задоволення, перевіривши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 21 червня 2019 року ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_3 , у якій вона з 16 серпня 2019 року зареєстрована та проживає разом зі своїми неповнолітніми дітьми.

Суміжними з указаною квартирою є квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 .

З 22 серпня 2019 року власницею квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 ..

Пунктом 1.4. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 червня 2020 року №249/14 «Про розгляд заяв фізичних осіб щодо переведення нежилих приміщень у жилі та жилих приміщень у нежилі» ОСОБА_1 надано дозвіл перевести жилі приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , які належать їй на праві приватної власності, загальною площею 40,50 кв.м., у нежилі.

Не погоджуючись із указаним рішенням суб`єкта владних повноважень, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перевіряючи оскаржене рішення на відповідність критеріям визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Так, за відсутності згоди власників суміжних квартир АДРЕСА_6 та АДРЕСА_5 , на переведення у нежитлове приміщення (в торгово-офісне (магазин)) квартири АДРЕСА_1 , у названому будинку, суд дійшов висновку про незаконність пункту 1.4. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10 червня 2020 року №249/14 щодо надання ОСОБА_1 дозволу перевести жилі приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , які належать їй на праві приватної власності, загальною площею 40,50 кв.м., у нежилі.

Крім того, згідно протоколу засідання постійно діючої міжвідомчої комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради з розгляду питань щодо переведення житлових приміщень у нежитлові і нежитлових приміщень у житлові в м.Чернівцях від 19 травня 2020 року №46 за результатом вивчення поданих ОСОБА_1 документів, комісією було вирішено відмовити ОСОБА_1 в переведенні житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 , у нежитлові під торгово-офісні приміщення саме у зв`язку із відсутністю згоди власників суміжних житлових квартир АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 на надання дозволу на переведення житлових приміщень квартири АДРЕСА_4 в нежитлові.

Як наслідок, було підготовлено проект рішення про відмову ОСОБА_1 у переведенні квартири АДРЕСА_1 , у нежитлову у зв`язку з порушенням підпункту «ї» пункту 2.1.3 Положення про порядок переведення житлового приміщення (житлового буднику) у нежитлове під розміщення об`єктів невиробничої сфери та нежитлового приміщення у житлове в місті Чернівці, затвердженого рішенням Чернівецької міської ради VI скликання 31.01.2013 року №741, а саме: відсутня засвідчена власником або балансоутримувачем згода власників суміжних житлових приміщень (блокованих будинків, квартир) з житловим приміщенням (блокованим будинком, квартирою), яке пропонується перевести у нежитлове.

Проте, не зважаючи на вказане, 10 червня 2020 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради було прийнято рішення про надання ОСОБА_1 дозволу перевести жилі приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , у нежитлові.

На думку суду, Відповідачем, усупереч встановленому ч.2 ст.77 КАС України обов`язку суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, суду не було надано обґрунтованих пояснень, та відповідно, не надано належних доказів, правомірності прийняття зазначеного вище рішення.

Надаючи оцінку правовідносинам сторін у даній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено зміст права власності, зокрема це право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

За правилами частини першої статті 320 цього ж Кодексу власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Частиною п`ятою статті 319 ЦК України передбачено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Житло є специфічним об`єктом права власності, тому свобода використання житла його власниками обмежується нормами, спрямованими на схоронність жилих приміщень та не порушення прав інших осіб, зокрема, інших мешканців жилого будинку. При цьому, право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності в порядку та з обмеженнями, встановленими законом, прямо закріплене статтею 320 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 6 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до статті 8 ЖК УРСР переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 7, частини першої статті 8 ЖК УРСР у виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням виконавчого комітету обласної і міської ради народних депутатів.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України Про архітектурну діяльність від 20.05.1999 №687-XIV під час організації та виконання будівельних робіт не повинні бути порушені права та інтереси суміжних землекористувачів, а також власників будинків і споруд.

Статтею 5 Закону України Про основи містобудування від 16.11.1992 №2780-XII передбачено, що при здійснені містобудівної діяльності повинні бути забезпеченні, зокрема, урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості, що оточують місце будівництва.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження, але з урахуванням інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Отже, за нормами чинного законодавства для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані урахувати інтереси інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Статтею 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Таким чином, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. А відтак, виконавчий орган міської ради вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Так, на виконання повноважень у сфері управління об`єктами житлово-комунального господарства рішенням Чернівецької міської ради від 31.01.2013 №741 (т.1,а.с.120-121) затверджено Порядок переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Чернівцях (далі Порядок №741) (т.1,а.с.122-126).

Відповідно до підпункту «ї» пункту 2.1.3 Порядку №741 одним із документів, які повинні додаватися до заяви з питання переведення житлових приміщень в нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери, є засвідчена Власником або балансоутримувачем згода власників суміжних житлових приміщень (блокованих будинків, квартир) з житловим приміщенням (блокованим будинком, квартирою), яке пропонується перевести у нежитлове (т.1,а.с.124).

Відповідно до пп.3.1-3.1.2 Порядку №741 заява і документи до неї подаються в Центр надання адміністративних послуг і передаються в департамент житлово-комунального господарства міської ради.

Подані документи розглядаються постійно діючою міжвідомчою комісією при виконавчому комітеті міської ради з розгляду питань щодо переведення жилих приміщень в нежилі з оформленням відповідного протоколу.

Департамент житлово-комунального господарства міської ради на підставі протоколу Постійно діючої міжвідомчої комісії при виконавчому комітеті міської ради з розгляду питань щодо переведення жилих приміщень у нежилі і нежилих приміщень у жилі у м.Чернівцях готує пропозиції на розгляд виконавчого комітету Чернівецької міської ради щодо прийняття рішення з переведення жилих приміщень в нежилі (нежилих приміщень у жили) або у відмові в зміні їх статусу.

Отже, Порядком переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Чернівцях, затвердженим рішенням Чернівецької міської ради 31.01.2013 №741, передбачено, що переведення житлових приміщень, що розміщуються у багатоквартирному будинку, дозволяється за наявності, наряду з іншими документами, письмової згоди власників (наймачів) суміжних квартир чи приміщень.

Вказаний Порядок як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент розгляду справи є чинним.

Отже, вказаним Порядком №741 врегульовано вимоги щодо переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Чернівцях. При цьому, даним Порядком встановлена вимога щодо переведення приміщень, що розміщуються у житлових будинках, за наявності письмової згоди на це балансоутримувача, та власників суміжних квартир житлового будинку. Водночас цим Порядком не врегульовано питання у разі неможливості отримання письмової згоди (чи відмови у її наданні), від власників суміжних квартир житлового будинку для переведення житлових приміщень у нежитлові.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.08.2019 року №5641, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2019 №178412549.

Вказана квартира розташована на першому поверсі п`ятиповерхового багатоквартирного будинку та складається з двох кімнат загальною площею 40,50 кв. м., житлова площа квартири 27,20 кв. м..

По сусідству з квартирою ОСОБА_1 розташовані суміжні квартири АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 , що належать: позивачці ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 , відповідно, що підтверджується матеріалами справи (т.1, а.с.60-62,235).

ОСОБА_1 звернулася до постійної міжвідомчої комісії при Виконавчому комітеті Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на переведення із житлового в нежитловий фонд житлового приміщення (квартири), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить їй на праві приватної власності, з подальшою реконструкцією під торгово-офісне приміщення.

У заяві від 25.02.2020 ОСОБА_1 зазначила, що їй відомо про дію дозволу протягом трьох років; що дозвіл не є підставою для здійснення будівельних робіт та що право на виконання таких робіт виникає після реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт, реєстрація яких проводиться ДАБІ у Чернівецькій області. Також, їй відомо про необхідність повідомлення відповідних служб, протягом 7 діб з часу реєстрації повідомлення, про початок будівельних робіт.

До заяви ОСОБА_1 додано всі необхідні документи (т.1, а.с.235), згідно з переліком документів необхідних для переведення житлових приміщень в нежитлові, затвердженого рішенням 32 сесії У1 скликання Чернівецької міської ради від 31.01.2013 року №741, за винятком письмової згоди двох власників суміжних житлових квартир АДРЕСА_6 ОСОБА_2 яка не надала згоду, №3 ОСОБА_3 - за її відсутності в Україні (Акт №51 від 06.03.2020, т.1, а.с.61).

ОСОБА_4 , власниця квартири АДРЕСА_9 , надала згоду (т.2, а.с.45).

Просила рекомендувати виконавчому комітету розглянути її питання без згоди зазначених власників, оскільки їх права та інтереси жодним чином не будуть порушені.

Відповідно до протоколу №46 від 19 травня 2020 року засідання постійно діючої міжвідомчої комісії при виконкомі міської ради (т.1, а.с.232-238) комісія вирішила, в зв"язку з відсутністю згоди власників суміжної житлової квартири АДРЕСА_6 на надання дозволу на переведення житлових приміщень квартири АДРЕСА_1 , внести пропозицію виконавчому комітету міської ради відмовити ОСОБА_1 в переведення житлових приміщень квартири АДРЕСА_10 , в нежитлові під торгово-офісні приміщення.

Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10.06.2020 №249/14 Про розгляд заяв фізичних осіб щодо переведення нежитлових приміщень у жилі та жилих приміщень у нежилі, відповідно до статей 30,31,40,59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про забезпечення санітарного епідемічного благополуччя населення", статей 7,8, 152 Житлового кодексу Української РСР, статей 319,320 Цивільного кодексу України, Законів України "Про основи містобудування", "Про архітектурну діяльність", "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про охорону культурної спадщини". "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про заборону грального бізнесу в Україні", постанови Ради Міністрів Української РСР від 26.04.1984р. №189 "Про порядок обстеження стану житлових будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання", "Положення про порядок переведення житлового приміщення (житлового будинку) у нежитлове під розміщення об"єктів невиробничої сфери та нежитлового приміщення у житлове у м.Чернівцях, затвердженого рішенням міської ради У1 скликання від 31.01.2013 р. №741, протоколу засідання постійно діючої комісії при виконавчому комітеті міської ради з розгляду питань щодо переведення жилих приміщень в нежилі і нежилих приміщень у жилі у м. Чернівцях від 19.05.2020 р. №46, розглянувши заяви фізичних осіб та беручи до уваги пропозиції членів виконавчого комітету міської ради, вирішено - дозволити перевести ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , з житлової в нежитлову, з метою влаштування торгово-офісного приміщення (п.1.4 рішення, т.1, а.с.50).

Колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 року апеляційний суд визначився, що у даній справі дослідженню підлягає правомірність надання виконавчим комітетом Чернівецької міської ради від 10.06.2020 №249/14, як суб"єктом владних повноважень, адміністративної послуги, а саме: дозволу на переведення жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 , в нежиле (т.1, а.с.197).

За таких підстав, надаючи правову оцінку оскарженому судовому рішенню, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначала, що оскаржуване рішення відповідача про переведення жилого приміщення у нежиле прийнято без законних на те підстав, із порушенням її прав та прав інших осіб (мешканців будинку), які не надавали своєї згоди на переобладнання квартири і відкриття торгово-офісного приміщення (магазину).

ОСОБА_2 посилалась на відсутність її згоди власниці та згоди власниці суміжної квартири АДРЕСА_7 на переведення квартири АДРЕСА_4 у нежитлове приміщення.

З зазначеного приводу колегія суддів зазначає, що зі слів сина ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , власниця квартири АДРЕСА_7 - ОСОБА_3 , станом на 06 березня 2020 року проживає за межами України. Саме зазначена обставина унеможливила отримання у неї згоди (відмови) на переведення квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_1 у нежитлове приміщення.

Даний факт підтверджено Актом складеним комісією КЖРЕП №4 (т.2, а.с.46).

ОСОБА_5 , як мешканець та член сім"ї власниці квартири АДРЕСА_7 , будь-яких зауважень (заперечень) з зазначеного питання, на час розгляду справи - не заявив.

Водночас, як зазначено вище, Порядком №741 не врегульовано питання переведення житлових приміщень у нежитлові у разі неможливості отримання письмової згоди (чи відмови у її наданні), від власників суміжних квартир житлового будинку.

Тому є слушним довід апелянта, що Положенням про порядок переведення житлового приміщення (житлового будинку) у нежитлове під розміщення об"єктів невиробничої сфери та нежитлового приміщення у житлове у м.Чернівцях, затвердженим рішенням міської ради У1 скликання від 31.01.2013 р. №741, не передбачено обов"язкової письмової згоди власників суміжних з квартирою у разі їх проживання за межами України.

Також, ОСОБА_2 у позовній заяві обгрунтовує свою відмову у наданні згоди на переведення квартирі АДРЕСА_4 у нежитлове приміщення тим, що існування у вказаній квартирі магазину буде створювати значний шум, що у свою чергу призведе до відсутності нормальної можливості у її дітей відпочивати та робити уроки.

Оцінюючи наведене, колегія суддів зазначає, що наведене ОСОБА_2 нічим не підтверджено, звідси, твердження позивачки, щодо зазначених обставин, повинні існувати поза обгрунтованим сумнівом та не повинні містити певний відсоток ймовірності порушення прав у майбутньому то б то носити ймовірний характер.

На переконання колегії суддів, зазначене припущення, як обгрунтування позову, не може слугувати підставою для скасування пункту 1.4 оскарженого рішення відповідача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відмова власника суміжної квартири у наданні згоди на переведення квартири з житлової у нежитлову не повинно розцінюватися, що зазначене питання не вирішувалося або що вирішення зазначеного питання взагалі не відбулося. Етап надання згоди, як допоміжна стадія такого переведення, полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано надати таку згоду. Як що ж суміжник відмовляється це робити то орган, уповноважений вирішувати питання переведення такого жилого приміщення у нежиле, повинен виходити не з самого факту відмови у наданні такої згоди, а з суті мотивів такої відмови. Відсутність (наявність) згоди може лише слугувати певною підставністю для прийняття рішення щодо відмови у наданні (наданні) відповідного дозволу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, переведення житлових приміщень у нежитлові під об"єкти невиробничої сфери можливе без згоди власника суміжної квартири можливе лише у разі немотивованої або безпідставної відмови в наданні згоди власнику прилеглої квартири щодо такого переведення.

Також, з системного аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що використання об"єкта права власності обмежується мотивами не завдання шкоди правам, свободам та гідності інших громадян, інтересам суспільства. При цьому, як уже зазначалось, право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності в порядку та з обмеженнями, встановленими законом, прямо закріплено ст.320 ЦК України.

Згідно державних будівельних норм ДБН В 2.2-9-99 "громадські будинки та споруди", ДБН В 2.2.-15-2005 "Будинки і споруди". Житлові будинки" такі приміщення громадського призначення як магазин-офіс можуть бути розміщені в житлових будинках на першому поверсі і мати ізольований вхід від житлової частини будинку.

Відповідно до ст.152 Житлового кодексу УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Виходячи з наведеного можна дійти висновку, що особа має право на свій розсуд здійснювати в належній їй квартирі ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до технічного заключення арх.№05-20 на можливість переведення житлових приміщень під торгово-офісні приміщення по АДРЕСА_11 , сформованого архітектором ОСОБА_6 (т.1, а.с.128, 135-136) встановлено, що переобладнання житлових приміщень квартири у нежитлові не завдасть шкоди конструктивним елементам будинку.

В пояснювальній записці ОСОБА_6 (т.1, а.с.133-134) передбачається влаштування двох входів з вулиці Миколайчука Івана. Вікна демонтуються, два бокові розбираються до низу підлоги, одне збільшується в межах існуючого прорізу. Входи виконати металопластикові. Існуючі перегородки не є несучими, тому на несучу спроможність не впливають.

При цьому, аналізуючи посилання позивача, що зазначене переобладнання вплине на її права та інтереси то колегія суддів виходить з практики Європейського суду з прав людини, як судового органу, що вправі надавати тлумачення положенням Конвенції, які Україна визнала обов"язковими для застосування, який (Суд) у своєму рішенні "Ян та інші проти Німеччини" зазначив: "Стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції містить три чітко сформульовані норми (правила): перша норма викладено в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та передбачає умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визначає право Договірних держав, серед іншого здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів... Ці норми не є окремими, а пов"язані між собою. Друга і третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, і, відповідно, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі".

У справі "Беєлер проти Італії" Європейський суд з прав людини, зазначив, що будь-яке втручання органу влади в захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Зміст наведеної практики Європейського суду з прав людини свідчить, що передумовою прийняття суб"єктом владних повноважень того чи іншого рішення, яке певним чином обмежує право особи, повинно бути виправдане та жодним чином не порушувати баланс інтересів як держави в цілому, так і кожної особи окремо.

На думку суду, відповідач оскаржуване рішення прийняв у відповідності до частини другої статті 2 КАС України, тому рішення відповідача не порушує баланс інтересів кожної особи окремо та жодним чином не обмежує прав власників суміжних із квартирою АДРЕСА_4 квартир на користування своєю приватною власністю.

З огляду на зазначене позовна заява не підлягала задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об"єкта (реконструкція квартири АДРЕСА_4 під торгово-офісні приміщення), зареєстрованої 15 лютого 2021 року (т.2, а.с.17), - об"єкт закінчений будівництвом та готовий до експлуатації.

Таким чином, оскаржене рішення виконавчого комітету на даний час є виконаним з дотриманням норм діючого законодавства про що свідчать матеріали зазначеної справи.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10.06.2020 №249/14 Про розгляд заяв фізичних осіб щодо переведення нежитлових приміщень у жилі та жилих приміщень у нежилі в частині його оскарження, та вважає його прийнятим обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, розсудливо з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів як позивачки так і третьої особи.

Суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги третьої особи спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого кормітету Чернівецької міської ради, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19.01.2023 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Гонтарук В. М. Ватаманюк Р.В.