Справа № 420/13707/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/13707/22

Головуючий І інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 18.10.2022р.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету, Ківерцівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Центра надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету, Ківерцівської міської ради, в якому просив суд:

- визнати незаконними дії посадових осіб Ківерцівської міської ради (її голови), посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету;

- зобов`язати посадових осіб Центру надання адміністративних послуг Ківерцівської міської ради та її виконавчого комітету, а також посадових осіб Ківерцівської міської ради (її голови) видати довідку (здійснити реєстрацію у разі її нездійснення) відносно реєстрації його внутрішньо переміщеною особою;

- стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у сумі 2000 грн. за березень, 2000 грн. за квітень, 2000 грн. за травень, 2000 грн. за червень, 2000 грн. за липень, 2000 грн. за серпень, 2000 грн. за вересень та на час винесення судового рішення у справі, а також суму неотриманої ним допомоги за програмою Червоного Хреста України у сумі 6600 грн. за 3 місяці (яку наразі він вже не може отримати, загалом 6600 + 10000 = 20600 грн.), суму на професійну правничу допомогу 30000 грн., витрати на проведення експертизи 20000 грн., витрати на медичні обстеження та лікарські засоби у сумі 2289,88 грн., суму судового збору;

- стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2022р. позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, із наданням строку для усунення її недоліків, шляхом:

- уточнення суб`єктного складу відповідачів, вказавши інформацію щодо таких, визначену у ст.160 КАС України;

- чіткого та конкретного зазначення змісту позовних вимог до кожного відповідача.

Позивача повідомлено про необхідність у п`ятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали від 04.10.2022р. усунути недоліки у позовній заяві та роз`яснено, що в разі не усунення недоліків - позовна заява буде повернута позивачу.

11.10.2022р. позивачем подано до суду першої інстанції заяву про усунення недоліків, у якій останній надав додаткові пояснення щодо оформлення даного позову та, зокрема, уточнив заявлені позовні вимоги.

Однак, ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, позивач 31.10.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2022р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, позивач зазначає про те, що вищевказана ухвала прийнята з надмірним формалізмом та без належного дослідження судом усіх обставин справи.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

10.11.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.294 та ч.2 ст.312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її задоволення.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч.1,2 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 4 ст.169 КАС України регламентовано, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Аналіз наведених норм свідчить, що залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання. Недоліки можуть стосуватися як позовної заяви (змісту та форми), так і порядку подання.

При цьому, слід зазначити, що оцінка позовної заяви та констатація певних недоліків у ній є суб`єктивною. Водночас, беручи до уваги завдання суду забезпечити розгляд і вирішення справи в розумний строк, суд може не залишати позовну заяву без руху, якщо ці недоліки є неістотними, можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду і не впливають на оцінку обставин, які є підставою для відкриття провадження у справі. Подання ж доказів можливе на наступних стадіях процесу, а тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Слід зазначити, що аналогічної правової позиції з цих спірних питань дотримується і Верховний Суд, зокрема, у своїй постанові від 27.07.2022р. у справі №320/7112/21.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суддя окружного адміністративного суду виходив із того, що незважаючи на вимоги попередньої ухвали від 04.10.2022р. позивачем фактично не було надано належним чином оформленої заяви про усунення недоліків позовної заяви із уточненням суб`єктного складу відповідачів та зазначенням змісту позовних вимог до кожного відповідача, що, відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, є підставою для повернення позову.

Разом із тим, судова колегія вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим та передчасним, з огляду на наступне.

Так, процесуальне законодавство дійсно встановлює певні вимоги до змісту позовної заяви. Такі вимоги чітко визначені у ст.160 КАС України.

Згідно з приписами цієї ст.160, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування, зміст позовних вимог і виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог відносно кожного з відповідачів, а також зазначає докази, що підтверджують вказані обставини. У позовній заяві також можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (п.п.4-5,9 ч.5 цієї статті).

Як вже вказувалося вище, серед недоліків, факт не усунення яких фактично став підставою для прийняття оскаржуваної ухвали, судом 1-ї інстанції було визначено невідповідність позовної заяви вимогам п.п.4-5 ч.5 ст.160 КАС України.

Проте, уважно проаналізувавши зміст адміністративного позову ОСОБА_1 та його письмові пояснення, надані на виконання ухвали від 04.10.2022р., колегія суддів вважає, що наведені обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги та зміст позовних вимог, цілком надають та надавали можливість суду 1-ї інстанції встановити предмет спору, яким, у даному випадку, є визнання протиправними дій відповідачів, які полягають у не наданні позивачу послуги щодо видачі довідки, а також неповідомленні про відмову у наданні зазначеної послуги, та, відповідно, зобов`язання відповідачів видати довідку (здійснити реєстрацію в інформаційній системі) про взяття позивача на облік (реєстрації) як «внутрішньо-переміщеної особи».

Однак, не зважаючи на це, суд 1-ї інстанції помилково визнав вказані вище позовні вимоги такими, що не відповідають приписам КАС України, не врахувавши наступного.

Як загально відомо, кожна особа має право в порядку, встановленому у КАС України, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією або ж бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, та просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4 ч.1 ст.5 цього Кодексу).

Положеннями ст.5 КАС України встановлені відповідні способи захисту порушених прав при зверненні до суду. Однак, даний перелік не є вичерпним, адже ч.2 ст.5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону та забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.3 ст.9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.4 ст.9 КАС України).

З огляду на вказані вище норми процесуального законодавства колегія суддів звертає увагу, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, повинна зазначити у позовній заяві, який суб`єкт владних повноважень порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням або ж бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, та які обставини про це свідчать.

Колегія суддів наголошує на тому, що зі змісту ч.4 ст.160 КАС України вбачається право особи викладати обставини, якими обґрунтовуються її вимоги, з метою чого позивач в даному питанні користується певною свободою. Водночас, процесуальне законодавство не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) відповідного порушення. Зміст вимог та виклад обставин, якими обґрунтовуються такі вимоги, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але поряд із цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних правовідносин, та обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

При цьому, суд має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності для задоволення позову і не може перебирати на себе права позивача у цих питаннях.

У свою чергу, з урахуванням наведених вище положень ч.2 ст.9 КАС України, суд 1-ї інстанції не був позбавлений можливості з`ясувати зміст позовних вимог до суб`єктів владних повноважень (відносно кожного з відповідачів у справі) у розрізі загального предмету та підстав заявленого позову, а також, у випадку такої необхідності, використати надані йому процесуальні повноваження з метою визначення іншого способу захисту суспільних інтересів. Понад те, позивач, відповідно до ст.47 КАС України, наділений правом уточнювати та змінювати заявлені ним позовні вимоги.

Отже, оцінюючи поданий позивачем позов, колегія суддів доходить висновку, що викладені у ньому вимоги та обставини є зрозумілими та цілком надавали суду першої інстанції можливість їх розглянути та вирішити справу по суті.

Більш того, як вбачається із матеріалів справи, позивачем у письмовому вигляді були висловлені свої заперечення щодо підстав, наявність яких пов`язувалася із висновком суду 1-ї інстанції про невідповідність позовної заяви вимогам ст.ст.160,161 КАС України. Зокрема, позивачем зазначено зміст його позовних вимог і виклад обставин, якими він обґрунтовує такі вимоги, зокрема і надано докази, які за позицією позивача підтверджують здійснення відповідачем владних управлінських функцій у спірних правовідносинах.

Колегія суддів наголошує, що якщо особа наводить аргументи, які свідчать про помилковість висновків суду, з якими пов`язувалося залишення позовної заяви без руху, суд повинен зважати на них і у разі обґрунтованості цих заперечень, виходити з того, що недолік відсутній, а тому усувати його не потрібно. Суд не зв`язаний своїми помилками.

Проте, наведеним аргументам правова оцінка судом попередньої інстанції в контексті обставин справи не надавалася.

Також, слід звернути увагу й на те, що згідно з ч.2 ст.173 КАС України, завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог і складу учасників судового процесу, а також визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання доказів, а відтак, у разі необхідності, після відкриття провадження у справі та під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції має право на підставі п.п.3,7 ч.2 ст.180 КАС України заслухати уточнення позовних вимог, з`ясувати, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові та відзиві, а також докази, витребувані судом, або причини їх неподання, та, відповідно, вирішити питання про витребування додаткових доказів.

Оцінка ж доказів у межах заявлених позовних вимог надається судом при ухваленні рішення по суті спору (ст.244 КАС України).

Колегія не піддає сумніву, що певні підстави для усунення недоліків позовної заяви існували, втім, проаналізувавши підстави залишення позовної заяви без руху, та, як наслідок, її повернення, предмет та підстави позову, а також доводи позивача, зазначені в письмових запереченнях, колегія суддів вважає, що вказані вище несуттєві недоліки можуть бути усунуті в подальшому, т.б. в процесі підготовки справи до судового розгляду та оцінені при вирішені справи по суті.

Частиною 2 ст.55 Конституції України гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 підкреслив значущість положень ст.55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій або ж бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Як уже зазначалося вище, у КАС України конституційне право особи на звернення до суду конкретизоване в ч.1 ст.5, за змістом якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Судова колегія зазначає про те, що за змістом ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, п.п.50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п.29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між «формалізмом» та «надмірним формалізмом». Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав не усунення її недоліків через те, що визначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки не узгоджувалися з приписами ст.ст.160-161 КАС України, дають підстави для висновку, що безпідставно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала судді Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.169,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу судді Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2022р. - скасувати та направити справу №420/13707/22 до суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 17.01.2023р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко