Справа № 140/7681/22
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7681/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Ковальчука В.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.06.2022 №Ф- та рішення від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснював підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, яку припинив у лютому 2021 року. Внаслідок цього ГУ ДПС у Волинській області було проведено документальну позапланову перевірку його підприємницької діяльності за період з 12.03.2019 по 18.02.2021, за результатами якої складено акт перевірки від 11.01.2022 № 81/03-20-07-09/, котрим встановлено ряд порушень вимог законодавства. На підставі даного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.06.2022 №, №, №, рішення від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.06.2022 №Ф-.

Так, податковим повідомленням-рішенням від 15.06.2022 № збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням в розмірі 157 198,74 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 2 984,60 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 15.06.2022 № збільшено позивачу суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 13 099,89 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 248,72 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 15.06.2022 № застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020 грн за незабезпечення надання для перевірки первинних документів за 2019-2020 роки, які підтверджують понесені валові витрати та пов`язані з отриманням доходу.

Рішенням від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 9 215,22 грн.

Також 15.06.2022 ГУ ДПС у Волинській винесло позивачу вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) у сумі 133 335,08 грн.

Позивач не погодившись із рішенням від 15.06.2022 № та вимогою від 15.06.2022 №Ф- про сплату боргу (недоїмки), оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, однак рішенням від 21.10.2022 №13024/6/99-00-06-02-01-06 центральний орган податкової служби України залишив скаргу без розгляду у зв`язку із пропущенням строку на їх оскарження.

Позивач вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.06.2022 №Ф- та рішення від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску протиправними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав.

Вказує на те, що розбіжності між даними платника та даними перевірки виникли в зв`язку з тим, що позивачем включено до складу витрат вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей (ТМЦ) на загальну суму 230 164,75 грн, суму заробітної плати в розмірі 114 434,66 грн, а також інші витрати, що включають в себе: плату за ліцензію, обслуговування РРО, оренду приміщення, банківські послуги (оплата за платіжки, за зняття та внесення готівки, за послуги з обслуговування терміналу та обслуговування рахунку) на загальну суму 34 189,03 грн, всього 378 788,44 грн, з яких за даними перевірки підтверджуються витрати на суму 140 303,00 грн згідно з наданими первинними документами. Однак під час проведення перевірки відповідачем не враховано всіх первинних документів (видаткових накладних) та актів звірки взаєморозрахунків на суму 238 485,44 грн.

Крім того, податковим органом в акті перевірки зазначено, що фізичною особою-підприємцем (ФОП) ОСОБА_1 не підтверджено витрат на придбання ТМЦ на суму 859 823,51 грн та неможливо встановити номенклатури товарів, кількості, собівартості, сум дебіторської та кредиторської заборгованості, вартості та кількості залишків ТМЦ, оскільки платником не забезпечено надання для перевірки первинних документів, які підтвердили суми витрат на придбання ТМЦ, пов`язаних з отриманням доходу за 2019 та 2020 роки.

З даного приводу зазнає, що займався роздрібною торгівлею продуктів харчування в продуктовому магазині, тому кількість первинних документів за 2019-2020 роки становлять дуже значний об`єм. Однак на вимогу податкового органу позивачем було надано всі необхідні та запитувані документи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з

12.03.2019 по 18.02.2021 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що підтверджується описом документів у кількості 264 документів.

Жодної вимоги податкового органу щодо надання додаткових документів для проведення перевірки на його адресу не надходило.

Вказує на те, валові витрати його господарської діяльності за 2019 рік, враховуючи вартість придбаних ТМЦ - 230 164,75 грн, заробітну плату - 114 434,66 грн та інші витрати - 34 189,03 грн, складають 378 788,44 грн, а не 140 303,00 грн, як це зазначено податковим органом.

Валові витрати за 2020 рік, враховуючи вартість придбаних ТМЦ - 669 761,50 грн, заробітну плату - 124 440,00 грн та інші витрати - 55 589,00 грн, складають 849 790,50 грн, а не 139 618,06 грн, як це зазначено податковим органом.

Крім того, в акті перевірки в таблиці Результати перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу податковим органом визначено суму чистого оподатковуваного доходу ФОП ОСОБА_1 за 2019 рік в розмірі 181 354,51 грн, замість 15 543,25 грн (розбіжність - 165 811,26 грн). За 2020 рік сума чистого оподатковуваного доходу визначена в розмірі 729 170,25 грн, замість 21 655,19 грн (розбіжність - 707 515,06 грн).

Враховуючи вищевикладене, зазначає, що його чистий оподатковуваний дохід як фізичної особи-підприємця, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами за 2019 рік, становить 126 723,37 грн (459 352,91 грн - 378 788,44 грн = 126 723,37 грн); за 2020 рік становить 375 329,19 грн (1 225 119,69 грн - 849 790,50 грн = 375 329,19 грн).

Саме таке заниження чистого оподатковуваного доходу, на думку податкового органу, призвело до заниження бази нарахування єдиного внеску за 2019 рік на суму 139 624,51 грн та за 2020 рік на суму 466 444,06 грн.

Внаслідок цього перевіркою встановлено заниження єдиного внеску на загальну суму 133 335,08 грн, в т.ч. за 2019 рік на суму 30 717,39 грн та за 2020 рік на суму 102 617,69 грн.

На думку позивача, відсутні з його сторони порушення в частині заниження чистого доходу за 2019-2020 роки, оскільки на підтвердження визначення чистого оподатковуваного доходу надав усі первинні документи, які складені в результаті господарської діяльності за вказаний період. У зв`язку з цим вважає донарахування єдиного внеску у сумі 133 335,08 грн безпідставним.

Додатково зазначає, що акт перевірки після його складання податковим органом не отримував, тому був позбавлений можливості надати заперечення та пояснення на результати перевірки.

В подальшому, у зв`язку із введенням на території України з 24.02.2022 правового режиму воєнного стану не проживав за адресою місця реєстрації та відповідно не отримував кореспонденції від податкового органу ні поштою, ні в електронному кабінеті платника податку.

Про наявність акта перевірки дізнався згодом, який отримав власноручно 20.09.2022 разом з оскаржуваними вимогою та рішенням, а також отримав податкові повідомлення-рішення від 15.06.2022 №, №, №.

На підставі вищенаведеного вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.06.2022 №Ф- та рішення від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску протиправними та просить їх скасувати.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час проведення перевірки ОСОБА_1 надані документи в кількості 264 додатка згідно опису документів. В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки встановлено порушення в частині завищення валового доходу за 2019 року на суму 10 972,03 грн та заниження валового доходу за 2020 рік на суму 24 474,80 грн. В ході аналізу періодичних звітів, виторгів РРО, руху коштів по розрахунковому рахунку, встановлено, що валовий дохід ФОП ОСОБА_1 становив за 2019 рік 321 657,51 грн, за 2020 рік - 868 788,31 грн. При перевірці правильності визначення витрат, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік використано банківські виписки по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 КБ ПРИВАТБАНК, м. Луцьк. Однак за 2020 рік ФОП ОСОБА_1 не надано виписки по розрахунковому рахунку або інші документи, що підтверджують сплату за товари (послуги).

В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано розшифровки валових витрат за 2019-2020 роки, відповідно, вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані становить за 2019 рік 317 086,29 грн, за 2020 рік - 822 658,32 грн, що відображено лише у додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан та доходи Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою за 2019 та 2020 роки.

ФОП ОСОБА_1 не надано підтверджуючих документів, а саме видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, чеків, рахунків, договорів, актів приймання товарів матеріально-відповідальними особами, накладних на повернення товарів, що підтверджують статтю витрат витрати на придбання ТМЦ на загальну суму 859 823,55 грн, в т.ч. за 2019 рік - 176 783,29 грн, за 2020 рік 683 040,26 грн, про що складено акти №1984 від 28.12.2021, №1998 від 29.12.2021.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України (далі ПК України) платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 не забезпечено надання для перевірки первинних документів, які підтвердили суми витрат на придбання ТМЦ, пов`язаних з отриманням доходу за 2019 та 2020 роки.

Також перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, встановлено їх завищення за 2019 рік на 176 783,29 грн, за 2020 рік на 683 040,26 грн. Відтак, ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого доходу за 2019 рік на 165 811,26 грн, за 2020 рік на 707 515,06 грн. Внаслідок цього ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено до бюджету 13 099,89 грн військового збору, в т.ч. за 2019 рік 2 487,17 грн, за 2020 рік 10 612,72 грн.

Внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску за 2019 рік на суму 139 624,51 грн та за 2020 рік на суму 466 444,06 грн. В результаті цього встановлено заниження єдиного внеску на загальну суму 133 335,08 грн, в т.ч. за 2019 рік на суму 30 717,39 грн. та за 2020 рік на суму 102 617,69 грн.

Крім того, встановлено порушення вимог законодавства щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. ФОП ОСОБА_1 в порушення п.121.1 ст. 121 ПК України не забезпечено зберігання частини первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування за 2019 та 2020 роки, а саме накладних, що підтверджують понесені витрати, пов`язані з одержанням доходу та Книги обліку доходів та витрат.

Щодо зазначення позивачем у позові про неотримання від контролюючого органу кореспонденції, в т. ч. акта та рішень, зазначає, що податковий орган надсилав такі документи за податковою адресою платника податків, а тому такі документи вважаються належним чином врученими. Надіслане контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення відправлення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника, вважається врученим також у разі неможливості вручення адресату такого відправлення після проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення.

На підставі вищенаведеного просить відмовити повністю у задоволенні позову, а з урахуванням доданого до відзиву клопотання просить розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та за участі сторін у справі.

16.12.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить також визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.06.2022 №, №, №.

Заява обґрунтована тим, що наведені податкові повідомлення-рішення також прийняті на підставі акта перевірки від 11.01.2022 № 81/03-20-07-09/ НОМЕР_2 , висновки якого, як зазначалося вище, полягають в тому, що позивачем не надано в повній мірі первинних документів за 2019-2020 роки, що підтверджують понесені валові витрати та пов`язані з отриманням доходу на загальну суму 859 823,55 грн, в т.ч. за 2019 рік 176 783,29 грн, за 2020 рік 683 040,26 грн.

Позивач не погодившись із податковими повідомленнями-рішеннями від 15.06.2022 №, №, №, оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, однак рішенням від 22.11.2022 №15046/6/99-00-06-01-04-06 податковий орган залишив скаргу без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

ОСОБА_1 вважає вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню з підстав, наведених у позові.

Крім того, зазначає, що акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки не містить посилання на докази, які б свідчили про умисний характер його дій щодо ненадання податковому органу підтверджуючих документів відносно понесених витрат на придбання ТМЦ на загальну суму 859 823,55 грн, що виключає наявність вини у його дія, та як наслідок застосування штрафних (фінансові) санкцій в сумі 1 020,00 грн.

Ухвалою суду від 02 січня 2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог у даній справі та запропоновано відповідачу подати суду додаткові пояснення (відзив) щодо збільшених позовних вимог.

У відзиві щодо збільшених позовних вимог представник відповідача вважає такі позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з підстав, наведених у попередньому відзиві щодо первісних позовних вимог.

Вказує на те, що в ході проведення перевірки неможливо було встановити номенклатури товарів, кількості, собівартості, сум дебіторської та кредиторської заборгованості, вартості та кількості залишків ТМЦ, оскільки ФОП ОСОБА_1 не забезпечено надання для перевірки первинних документів, які підтвердили суми витрат на придбання ТМЦ на загальну суму 859 823,55 грн, пов`язаних з отриманням доходу за 2019 та 2020 роки. За результатами перевірки встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 873 326,32 гривень.

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету встановлено заниження суми податку, що підлягає сплаті за 2019 рік на 29 846,02 грн та за 2020 рік на суму 127 352,72 грн. Також нараховано військовий збір за 2019 рік у розмірі 2 487,17 грн. та за 2020 рік у розмірі 10 612,72 грн та накладено на позивача штрафу в розмірі 1020 грн за незабезпечення надання для перевірки первинних документів за 2019-2020 роки, які підтверджують понесені валові витрати та пов`язані з отриманням доходу.

На підставі наведеного вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом правомірно, а тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 23 січня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та за участі сторін в даній адміністративній справі.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі направлень від 21.12.2021 №4094, від 28.12.2021 №4177, №4178 та наказу від 20.12.2020 №3734 проведено з 22.12.2021 по 31.12.2021 документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 12.03.2019 по 18.02.2021, із врахуванням вимог п. 102.1 ст. 102 ПК України, за період перебування в статусі суб`єкта господарювання.

У заяві від 22.12.2021 ОСОБА_1 просив провести документальну позапланову перевірку в приміщенні ГУ ДПС у Волинській області.

За результатами якої складено акт перевірки від 11.01.2022 № 81/03-20-07-09/ НОМЕР_2 .

В акті перевірки встановлено наступні порушення:

п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.2, пп. 177.4.1, 177.4.4, 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 157 98,74 грн, в т.ч. за 2019 рік - 29 846,02 грн, за 2020 рік - 127 352,72 грн;

пп. 162.1.1 п.162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, внаслідок чого не нараховано та не сплачено до бюджету 13 099,89 грн військового збору, в т.ч. за 2019 рік 2 487,17 грн, за 2020 рік - 10 612,72 грн;

п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2, 3, 9 ст. 9 розділу III Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI, Розділу IV Нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (із змінами доповненнями, внесеними наказами Міністерства фінансів України від 28.03.2016 року №393 від 07.09.2016 року №813 та від 04.05.2018 №469), в результаті чого встановлено заниження сплати єдиного внеску на загальну суму 133 335,08 грн, в т.ч. за 2019 рік на суму 30 717,39 грн, та за 2020 рік - 102 617,69 грн;

п. 181.1 ст. 181, п. 183.2 ст. 183, п. 183.10 ст. 183 ПК України, внаслідок чого порушено вимоги щодо реєстрації осіб як платників податку на додану вартість;

п. 121.1 ст. 121 ПК України, а саме незабезпечення надання для перевірки первинних документів за 2019 та 2020 роки, які підтверджують понесені валові витрати та пов`язані з отриманням доходу;

пп. 49.18.1 п. 49.18 ст.49, п. 223.2 ст. 223 та пп. 222.3.1 п. 222.3 ст. 222 ПК України в частині неподання декларації з акцизного податку за березень 2019 року та несвоєчасно сплачено узгоджене податкове зобов`язання з акцизного податку в сумі 2 552,40 грн;

абз. 14 ч. 2 ст. 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального, внаслідок чого накладено штрафні фінансові санкції в розмірі 6 800 грн за продаж алкогольних напоїв у заборонений рішенням Луцької міської ради час доби.

На підставі цього акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області прийняті оскаржувані рішення, а саме: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.06.2022 №Ф-; рішення від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску; податкові повідомлення-рішення від 15.06.2022 №, №, №.

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.06.2022 №Ф- ОСОБА_1 зобов`язано сплати заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмку, штраф, пеню), яка станом на 15.06.2022 становить 133 335,08 грн.

Рішенням від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 9 215,22 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 15.06.2022 № збільшено позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування за податковим зобов`язанням в розмірі 157 198,74 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 2 984,60 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 15.06.2022 № збільшено позивачу суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем в розмірі 13 099,89 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 248,72 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 15.06.2022 № застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в сумі 1020 грн за незабезпечення надання для перевірки первинних документів за 2019-2020 роки, які підтверджують понесені валові витрати та пов`язані з отриманням доходу.

Позивач не погодився із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15.06.2022 №Ф-, рішенням від 15.06.2022 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, однак рішенням від 21.10.2022 №13024/6/99-00-06-02-01-06 центральний орган податкової служби України залишив скаргу без розгляду у зв`язку із пропущенням строку на оскарження цих рішень. Також у цій скарзі позивач оскаржував податкові повідомлення-рішення від 15.06.2022 №, №, №, однак рішенням від 22.11.2022 №15046/6/99-00-06-01-04-06 Державна податкова служба України залишила скаргу без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із нарахованими податковим органом грошовими зобов`язаннями та оскаржуваними рішеннями, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу (далі ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

Розділом IV Податкового кодексу України встановлено порядок оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи;

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України).

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Як слідує із пункту 2 частини 1 статті 7 цього Закону, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Згідно з частиною 5 статті 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Пунктом 3 частини 11 статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як визначено пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу Перехідних положень ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (підпункт 1.1 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Згідно з підпунктом 16-1.1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Отже, отримання фізичною особою доходу, обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.

Статтею 177 ПК України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Підпунктом 177.2 статті 177 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до підпунктів 177.4.1, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Як визначено у підпункті 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту;

документально не підтверджені витрати.

Формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Згідно з вимогами частини 1 статті 9 вищевказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Водночас статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти прийому-передачі, накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Пунктами 3, 8 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні встановлено, що інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 2040 гривень.

Статтею 123 ПК України передбачено накладення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (п. 123.1 ст. 123 ПК України).

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (п. 123.2 ст. 123 ПК України).

Щодо встановлених відповідачем в акті перевірки порушень позивачем положень вищенаведеного законодавства суд зазначає наступне.

Перевіркою на підставі поданих звітів, виторгів РРО, руху коштів по розрахунковому рахунку встановлено, що ФОП ОСОБА_1 завищено дохід за 2019 рік на суму 10 972,03 грн та занижено дохід за 2020 рік на суму 24 474,80 грн.

Також перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у податкових деклараціях, встановлено їх завищення за 2019 рік на суму 176 783,29 грн, за 2020 рік на суму 683 040,26 грн, оскільки такі витрати документально не підтверджені.

За результатами перевірки встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 873 326,32 грн.

Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 встановлено заниження суми податку, що підлягає сплаті за 2019 рік на суму 29 846,02 грн та за 2020 рік на суму 127 352,72 грн.

Враховуючи вищезазначене ФОП ОСОБА_1 також нараховано військовий збір за 2019 рік у розмірі 2 487,17 грн та за 2020 рік у розмірі 10 612,72 грн.

Внаслідок заниження чистого оподатковуваного доходу встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску за 2019 рік на суму 139 624,51 грн та за 2020 рік на суму 466 444,06 грн. В результаті цього перевіркою правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного соціального внеску у період з 10.08.2018 по 13.03.2020 встановлено заниження єдиного на загальну суму 133 335,08 грн, в т.ч. за 2019 рік на суму 30 717,39 грн та за 2020 рік на суму 102 617,69 грн.

Отже, перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу, оскільки позивачем не надано під час перевірки всіх первинних документів, які підтверджують понесені валові витрати, що не узгоджується із даними податкових декларацій за 2019-2020 роки, які подані позивачем. Внаслідок цього податковим органом самостійно визначено позивачу суми грошових зобов`язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, військового збору, а також застосовано штрафні санкції в оскаржуваних рішеннях.

У свою чергу позивач вважає, що надав податковому органу достатню кількість первинних документів на підтвердження понесених валових витрат.

З цього приводу суд зазначає, що під час перевірки позивач надав податковому органу на підтвердження таких витрат документи у кількості 264 одиниць, що підтверджуєть описом документів, що не заперечується сторонами. Зокрема, позивач надав контролюючому органу книгу обліку доходів і витрат від 25.03.2020, книгу обліку розрахункових операцій за 2019-2020 роки, періодичні звіти за 2019-2020 роки, накази на прийняття на роботу від 12.04.2019, від 12.08.2019, документи по нарахуванню та виплати заробітної плати, ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, акти надання послуг по обслуговуванню РРО та рахунки на оплату, видаткові та товарно-транспортні накладні за 2020 рік, банківські виписки по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 КБ ПРИВАТБАНК, м. Луцьк, за 2019 рік.

Разом з тим, в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не було надано наступних документів: книгу реєстрації перевірок; видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), акти списання товару (із зазначенням місць списання та відповідних дозволів) за 2019-2020 роки; фінансово-господарські, документи, що підтверджують сплату грошових коштів за вчиненими правочинами, копії завірених установами банків документів, що засвідчують факт оплати товарів (послуг) - платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО та інші за 2020 рік; дебіторсько-кредиторську заборгованість в розрізі контрагентів-постачальників та покупців станом на 12.03.2019 року, 31.12.2019 року, 31.12.2020 року; залишки товарно-матеріальних цінностей в розрізі товару на 12.03.2019 року, 31.12.2019 року, 31.12.2020 року в розрізі номенклатури товарів, кількості, собівартості; документи підтверджуючі транспортування товарно-матеріальних цінностей (ТТН, шляхові листи та ін.) та виконання навантажувально-розвантажувальних робіт за 2019-2020 роки, що підтверджується актами про ненадання документів в повному обсязі №1998/03-20-07-09/ від 29.12.2021, №1984/03-20-07-09/ від 29.12.2021.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Вказана норма зобов`язує платника податку після початку перевірки надати посадовим особам контролюючого органу у повному обсязі всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, зокрема на підтвердження даних, вказаних у поданих раніше таким платником податків податкових деклараціях, в тому числі і на підтвердження числових показників визначення чистого оподатковуваного доходу.

Перевіркою встановлено, що на підтвердження визначення позивачем сум чистого оподатковуваного доходу за період господарської діяльності з 12.03.2019 по 18.02.2021 ФОП ОСОБА_1 не надано первинних документів, які підтвердили суми витрат на придбання ТМЦ, пов`язаних з отриманням доходу за 2019 та 2020 роки. Позивачем надано в ході перевірки лише банківські виписки по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 КБ ПРИВАТБАНК, м. Луцьк, за 2019 рік, які безпосередньо підтверджують такі витрати відповідно до цього розрахункового рахунку. Інших документів, які безпосередньо підтверджують валові витрати за спірний період позивачем ні податковому орану, ні суду не надано. Надані видаткові та товарно-транспортні накладні лише підтверджують факт переміщення та передання товарно-матеріальних цінностей. Також договори, акти наданих послуг, акти звірки взаємних розрахунків не є тими документами, що безпосередньо підтверджують оплату за цими документами. Тобто, позивачем не надано на підтвердження понесених витрат безпосередні документи про оплату, а саме платіжні доручення, прибуткові касові ордери, квитанції, інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Відтак, контролюючий орган дійшов вірного висновку про непідтвердження позивачем валових витрат та заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 873 326,32 грн, що спричинило визначення податковим органом платнику податків грошових зобов`язань та накладення штрафних санкцій оскаржуваними рішеннями.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що оскаржувані рішення є правомірними, а відтак відсутні правові підставі для їх скасування.

Також, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх недоведеність достатніми та переконливими доказами, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність оскаржуваних рішень.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного позову, у зв`язку з чим у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) про визнання протиправними та скасування вимоги, рішення та податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук