Справа № 461/6512/22
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №461/6512/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

представника позивача Жукровського Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ),

представник позивача Жукровський Ярослав Іванович

( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 )

до

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, )

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Адвокат Жукровський Ярослав Іванович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову РАП №864078691 від 07.11.2022 р., складену інспектором з паркування Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Пеленським В.Є. про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 152-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 496,20 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

В обґрунтування позову покликається на те, що 07 листопада 2022 р. інспектором з паркування Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Пеленським В.Є. складено постанову про накладення адміністративного стягнення РАП №864078691 (до повідомлення ЛВ №00190738 від 24.10.2022). Як зазначено у вказаній постанові, 24.10.2022 р. о 12 год 19 хв водієм транспортного засобу Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_3 , здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: В2003 вул. Просвіти з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, чим порушено вимоги абзац 2 пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 та частину 1 статті 152-1 КУпАП. Проте, відповідно до квитанції №19289-1051-19326492 від 24.10.2022 р. (ID операції: ), позивачем здійснено плату за паркування з 12 год 04 хв до 15 год 04 хв у розмірі 45 грн., але допущено механічну помилку у написанні однієї букви номерного знаку замість НОМЕР_3 , позивач вказав НОМЕР_4 . На переконання позивача, помилка в одній букві є опискою, тобто за своєю юридичною суттю, зроблена механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка у документі, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). На підставі наведеного, представник позивача вважає, що оскільки ОСОБА_1 здійснено у встановленому порядку оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, складена постанова про накладення адміністративного стягнення РАП №864078691 є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.12.2022 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Жукровський Я.І., кожен окремо, позовні вимоги підтримали з підстав та мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач (уповноважений представник) в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно наданого суду представником позивача відзиву на позовну заяву, відповідач просить проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання, обізнаний про наявність даного адміністративного позову в провадженні суду, а також повідомлявся про місце, час, дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає можливим провести розгляд справи у його відсутності.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи правосуддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Судом встановлено, що 07 листопада 2022 р. інспектором з паркування Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Пеленським В.Є. складено постанову про накладення адміністративного стягнення РАП №864078691 (до повідомлення ЛВ №00190738 від 24.10.2022).

Згідно даної постанови, 24 жовтня 2022 р. о 12 год 19 хв водієм транспортного засобу Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_3 здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: В2003 вул. Просвіти м. Львів, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування, чим порушено вимоги абзац 2 пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Відповідно до абзацу 2 пункту 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342, користувач зобов`язаний сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування.

Частиною 1 статті 152-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування.

З долученої до матеріалів справиквитанції №19289-1051-19326492 від 24.10.2022 р. (ID операції: ) встановлено факт проведення оплати за паркування на паркувальному майданчику В2003 за період з 12 год 04 хв до 15 год 04 хв у розмірі 45 грн., але під час проведення наведеної оплати допущено помилку у написанні однієї букви номерного знаку автомобіля, а саме замість НОМЕР_3 , вказано НОМЕР_4 .

Суд погоджується з доводами сторони позивача, що помилка у зазначенні однієї букви номерного знаку фактично є опискою, тобто за своєю юридичною суттю, зроблена механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в документі, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо), оскільки відповідачем не спростовано факт надходження від позивача грошових коштів за оплату паркування. Також, жодних даних про те, що на паркувальному майданчику у період з 12 год 04 хв до 15 год 04 хв 24.10.2022 був розміщений транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_4 відповідачем не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проведена відповідно до квитанції №19289-1051-19326492 від 24.10.2022 р. оплата послуг паркування, була здійснена саме за автомобіль Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_3 . Наведені обставини засвідчуються і тим, що саме позивач надав суду копію відповідного документа про оплату.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача не спростовують вказаних вище встановлених судом обставин справи.

Так, оцінюючи доводи відповідача наведені у відзиві, слід відзначити, що фактичні обставини справи, тобто факт паркування, його тривалість, місце паркування сторонами не оспорюються. Натомість, доводи сторін містять різні висновки щодо дій позивача. Так, позивач вважає, що її дії не містять складу правопорушення, а відповідач вважає, що його уповноважений представник діяв правомірно, а оскаржувана постанова є законною.

Слід також відзначити, що фактично сторони наводять ідентичні нормативні акти, а їх доводи відрізняються лише у кваліфікації дій позивача в контексті норм КУпАП, а саме наявності чи відсутності у її діях складу інкримінованого правопорушення.

Разом з тим, неможливо не відзначити, що посилання відповідача на належну фіксацію відсутності документа про оплату послуг з користування майданчиком (фото 7 додатку 2) не можна прийняти як належне, адже з наведеного фото неможливо достовірно встановити відсутність такого документа під лобовим склом.

В свою чергу, доводи відповідача про те, що згідно ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про платіжні послуги», платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції не спростовують відсутності умислу на вчинення правопорушення позивачем. Більше того, наведені положення встановлюють відповідальність за відповідність інформації, зазначеної платником у платіжній інструкції, суті платіжної операції, а не за порушення правил паркування.

В свою чергу, ця ж частина ст. 87 даного Закону встановлює, що у разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.

Також, слід відзначити, що наведена відповідачем практика міського та апеляційного суду у даній справі не має преюдиціального значення.

Враховуючи усі наведені вище встановлені судом обставини справи в своїй сукупності, а також те, що позивачем належними доказами доведено здійснення оплати за послуги з паркування транспортного засобу Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_3 на паркувальному майданчику В2003 за період з 12 год 04 хв до 15 год 04 хв 24.10.2022 з допущенням механічної помилки (описки), суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення серії РАП №864078691 від 07.11.2022 підлягає скасуванню.

Суд приходить до наведеного висновку, виходячи з наведених вище встановлених судом обставин справи.

Водночас, суд не може не відзначити те, що притягненню до відповідальності ОСОБА_1 сприяла саме її неуважність при проведенні оплати, що в подальшому призвело до її звернень до органу уповноваженого на здійснення провадження у справі, а в подальшому і до суду. В свою чергу, звертаючись до відповідача із зверненням про розгляд питання про «ліквідацію штрафу», позивач не врахувала те, що механізм наведений нею у зверненні який дослівно названо ОСОБА_1 як «ліквідувати штраф» чинним законодавством не передбачений.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено відсутність складу вищенаведеного адміністративного правопорушення в діях позивача, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради. Доказів інших понесених сторонами судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 864078691 від 07.11.2022 р, винесену інспектором з паркування Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської радиПеленським Володимиром Євгеновичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської радиза рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 496 гривень 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

представник позивача Жукровський Ярослав Іванович

( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Ринок, 1, ).

Повний текст судового рішення складений 19.01.2023 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.