Справа № 580/1474/22
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1474/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Степівське» Трохимчука Миколи Олександровича» - Підліснюка Володимира Юрійовича на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, м. Черкаси, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Степівське» Трохимчука Миколи Олександровича» до Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року, Фермерське господарство «Степівське» Трохимчука Миколи Олександровича » (далі - позивач) звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України (далі - відповідач) в якій позивач, з урахуванням позовної заяви у редакції від 20.06.2022р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність Державної податкової служби України щодо неповернення фермерському господарству «Степівське» Трохимчука Миколи Олександровича» з бюджету суми помилково сплачених грошових коштів в сумі 460047,00 грн.;

- зобов`язати Державну податкову службу України підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок (реєстр) про повернення фермерському господарству «Степівське» Трохимчука Миколи Олександровича» , помилково сплачених грошових коштів у розмірі 460047,00 грн. за платіжним дорученням №1681 від 23.11.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що платіжним дорученням №1681 здійснювало платіж за договором поставки №69 від 23.11.2021 року, товариству з обмеженою відповідальністю «ЛАУКС - АГРО» в сумі 460047,00 грн. за поставку засобів захисту рослин згідно виставленого рахунку №69 від 23.11.2021р., однак, при оформленні платіжного доручення неправильно вказано реквізити поточного рахунку ТОВ «ЛАУКС - АГРО» - замість поточного рахунку № НОМЕР_1 , вказаний електронний рахунок ПДВ № UA 0271405, Казначейство України (ел адм подат). Отже, здійснено поповнення рахунків у системі електронного адміністрування ПДВ на суму 460047,00 грн. на користь іншої юридичної особи.

Позивач вказав, що за наслідками звернення до ДПС України про повернення помилково зарахованих на електронний рахунок іншої юридичної особи кошти на свій поточний рахунок, відповідач повідомив, що повернення коштів можливо лише через додаток 4, який подається безпосередньо платником ТОВ «ЛАУКС - АГРО» разом із податковою декларацією з податку на додану вартість. Позивач вказав, що за наведених обставин, безпосередньо собі на рахунок повернути товариство позивача помилково сплачені кошти назад не зможе, адже, для цього немає відповідного механізму, оскільки кошти були зараховані на ПДВ-рахунок інших осіб, однак, не збільшили ліміт ПДВ, тобто, не надійшли в їх розпорядження задля того, щоб звертатись до вказаних товариств з вимогами про повернення коштів (ПДВ-рахунок - це рахунок платника (рахунок, відкритий платнику податку в Казначействі, п. 4 Порядку №569), а не бюджетний рахунок. При цьому, списання коштів з ПДВ-рахунку відбувається в суворо визначених законодавчих випадках - коли податковий орган подасть органу Казначейства реєстри на списання коштів з ПДВ-рахунку та у визначеній цими реєстрами сумі. Відмову відповідача позивач вважає протиправною та зазначає, що у разі якщо гроші зайшли на ПДВ-рахунок не з поточного рахунку ТОВ «ЛАУКС - АГРО», то податковим органом не було збільшено регліміт ТОВ «ЛАУКС в відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що спірне рішення прийняте у зв`язку з тим, що земельною комісією встановлено факт перебування земельної ділянки у прибережній захисній смузі р. Ревуха, що забороняє передачу її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що платіжним дорученням від 23.11.2021р. №1681 Фермерське господарство «Степівське» Трохимчука Миколи Олександровича» () здійснило платіж юридичній особі - ТОВ «ЛАУКС - АГРО» в сумі 460047,00 грн. на рахунок №UA0271405, банк отримувача: Казначейство України (Ел. Адм. Подат.), призначення платежу - за Міладар згідно рахунку №69 від 23.11.2021р.

25.11.2021р., позивач звернувся з заявою до ДПС України, в якій просив повернути помилково зараховані на електронний рахунок ПДВ іншої юридичної особи кошти на свій поточний рахунок.

15.12.2021р. ДПС України, листом №28215/6/99-00-18-03-04-06 позивачу роз`яснено, що відповідно до п. 200-1.6 ст. 200-1 Податкового кодексу України, повернення коштів можливо лише через додаток 4, який подається безпосередньо платником ТОВ «ЛАУКС - АГРО» разом із податковою декларацією з податку на додану вартість. На суму податку, що відповідно до поданої заяви підлягає перерахуванню до бюджету або на поточний рахунок платника, на момент подання заяви зменшується значення реєстраційної суми шляхом зменшення на таку суму показника загальної суми поповнення рахунку в СЕА ПДВ. Сума коштів, зазначена в заяві платника, включається ДПС до відповідного реєстру, що направляється Державній казначейській службі, на підставі отриманого реєстру не пізніше п`ятого робочого дня після закінчення граничного строку для сплати податкового зобов`язання з ПДВ перераховує такі кошти до бюджету та/або на поточний рахунок платника (залежно від напряму, вказаного платником у заяві). Вказано, що правові відносини між суб`єктами господарювання регулюють Господарським кодексом України, Податковим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Статтею 67 Господарського кодексу України визначено, що відносні підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Зазначено, що договірні відносини між підприємствами не належить до сфери контролю ДПС.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення позивачу з бюджету суми помилково сплачених грошових коштів в сумі 460047,00 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

За змістом норм п. п. 43.3, 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку, на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

В розумінні пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

З наведених норм Податкового кодексу України слідує висновок, що платник податків має право на повернення грошового зобов`язання, яке сплачене до відповідного бюджету.

Натомість, в даному випадку позивач не сплачував ПДВ до відповідного бюджету, оскільки згідно наданого платіжного доручення від 23.11.2021р. №1681 грошові кошти в сумі 460047,00 грн. сплачені на рахунок ТОВ «ЛАУКС - АГРО».

З огляду на викладене, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми законодавства, яке регулює повернення помилково та/або надміру сплаченої суми ПДВ.

У цьому контексті суд звертає увагу, що відповідно до п. 200-1.6 ст. 200-1 Податкового кодексу України за підсумками звітного податкового періоду, відповідно до задекларованих в податковій декларації результатів, а також у разі подання уточнюючих розрахунків до податкової декларації, платником проводиться розрахунок з бюджетом у порядку, визначеному статтями 200 та 209 цього Кодексу.

Якщо на дату подання податкової звітності з податку сума коштів на рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, платник податку має право подати до контролюючого органу у складі такої податкової звітності заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню на поточний рахунок такого платника податку, реквізити якого платник зазначає в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов`язань з податку.

Для відповідного перерахування таких коштів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету/на поточний рахунок та реквізити поточного рахунку платника (у випадку подання заяви платника на повернення коштів на такий рахунок).

На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів після граничного терміну, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати платником сум податкових зобов`язань, здійснює таке перерахування до бюджету/на поточний рахунок платника податку.

З аналізу положень п. 200-1.6 ст. 200-1 Податкового кодексу України вбачається, що кошти, які зараховані на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку повертаються на поточний рахунок саме такого платника податків.

Повернення коштів іншому платнику податків норма п. 200-1.6 ст. 200-1 Податкового кодексу України не передбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правовий статус грошових коштів, які зараховані позивачем на рахунок ТОВ «ЛАУКС - АГРО» в системі електронного адміністрування ПДВ прирівнюється до грошових коштів, які помилково сплачені одним суб`єктом господарювання на користь іншого. Як наслідок, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми п. 200-1.6 ст. 200-1 Податкового кодексу України, тому для повернення зазначених коштів позивач повинен звертатись до ТОВ «ЛАУКС - АГРО», а разі їх відмови вирішувати питання про звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «Степівське» Трохимчука Миколи Олександровича» - Підліснюка Володимира Юрійовича - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль