Справа № 240/18083/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/18083/22

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення №0-0608 за 2018 рік, №0-0608 за 2019 рік, №0-0608 за 2020 рік про нарахування податку на нерухоме майно за відповідні роки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено строки нарахування податку на нерухоме майно, оскільки базовий податковий (звітний) період нарахування податку на нерухоме майно, дорівнює календарному року ип.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПКУ, а податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Таким чином, відповідач повинен був направити податкове повідомлення-рішення за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) позивача за 2018 рік до і липня 2019 року; за 2019 рік - до І липня 2020 року; за 2020 рік до 1 липня 2021 року. Крім того, податок за 2020 рік розрахований неправильно. Також зазначає, що він має у власності не квартиру, а частину житлового будинку, що є різними поняттями.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що при розгляді заяви ОСОБА_1 від 23.05.2022 за результатами звірки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно встановлено, що з 06.09.2011 (дата державної реєстрації 03.07.2017) у власності ОСОБА_2 перебуває квартира, загальною площею 163,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . На момент розгляду заяви, інформація щодо наявності у власності ОСОБА_1 квартири за адресою АДРЕСА_1 , була відсутня в електронних базах даних Д1ІС України від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

13.06.2022 Головним Управлінням ДПС у Житомирській області, були прийняті податкові повідомлення-рішення №0-0608 за 2018 рік, №0-0608 за 2019 рік, №0-0608 за 2020 рік про нарахування податку на нерухомо майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , було нарахований податок на загальну суму 1934,62грн.+ 2168,40грн.+2597,50грн.= 6700,52 грн.

23.05.2022 позивач звернувся із заявою через електронний кабінет податкової служби України про нарахування та обчислення земельного податку.

При розгляді звернення про сплату податку за землю 13.06.2022 податковим органом встановлено та надіслано відповідь за № 6114 6/06-30-24-04, що з наданих документів встановлено, що у власності позивача з 06.09.2011 перебуває квартира площею 163.9 кв.м., розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , інформація про яку відсутня в електронних базах даних ДПС. та відповідно до пп.266.10.3 п.266.10 ст.266 Податкового Кодексу України позивачу проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за 2018-2020 роки (враховуючи п. 102.2 ст.102 ПКУ), та сформовані податкові повідомлення-рішення зазначені вище.

Позивач з прийняттям цих податкових повідомлень-рішень не погоджується тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі -ПК України).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71-VIIIзапроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок, податок на майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю.

Платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Це визначено підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Об`єктом оподаткування податком є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт266.3.1 пункт 266.3 статті 266 ПК України).

13.06.2022 Головним Управлінням ДПС у Житомирській області, були прийняті податкові повідомлення-рішення №0-0608 за 2018 рік, №0-0608 за 2019 рік, №0-0608 за 2020 рік про нарахування податку на нерухомо майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , було нарахований податок на загальну суму 1934,62грн.+ 2168,40грн.+2597,50грн.= 6700,52 грн.

Обґрунтовуючи протиправність таких рішень, позивача, в першу чергу вказує на порушення строків нарахування податку на нерухоме майно за 2018-2020 роки.

Суд такі доводи оцінює критично, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Згідно підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266.10 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується, зокрема фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 102.1 ст.102 Кодексу, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 102.4 статті 102 Кодексу визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Однак, згідно п.52-2 Підрозділу 10 Розділу XX Кодексу, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року №211, встановлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Відповідно до постанови КМУ від 9 грудня 2020 р. N 1236 установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 квітня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Суд зазначає, що граничний строк нарахування позивачу податку на нерухоме майно за спірні роки закінчився на період дії карантину, який на даний час триває.

Крім того, як зазначив відповідач та не спростовано позивачем, лише з наданих позивачем у травні 2022 року документів було встановлено, з 06.09.2011 року (дата державної реєстрації 03.07.2017) у власності ОСОБА_2 перебуває квартира, загальною площею 163,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 . Інформація щодо наявності у власності ОСОБА_1 квартири за адресою АДРЕСА_1 , була відсутня в електронних базах даних Д1ІС України від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, суд не бере до уваги доводи позивача з приводу порушення строку нарахування податку на нерухоме майно та направлення спірних рішень.

Щодо правомірності нарахування податку на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.266.4.1 п.266.4 сі.266 Кодексу база оподаткування об`єкта/об`єктів нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв.м.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичної особи здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку ( пп. 266.7.1 п.266.7 ст.266 Кодексу), зокрема:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості , в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї етап і та відповідної ставки податку.

За правилами підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпунктів 266.7.1, 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Рішенням 32 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 22.12.2017 р. №1146 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким встановлено ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі, 0,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Рішенням 38 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 12.07.2018 р. №1351 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яким встановлено ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі, 0,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з ОСОБА_3 рішенням 49 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 09.08.2019 року №1974 про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2020 рік, встановлено ставки податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі, 0,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

На підставі зазначених рішень, відповідачем були сформовані податкові повідомлення - рішення про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 13.06.2022 року №0-0608 на суму 1934.62 грн. за 2018р., №0-0608 суму 2168,40 грн. за 2019р., №0-0608 на суму 2597,50 грн. за 2020 рік.

Відповідач, в обґрунтування правомірності винесення зазначених рішень посилається на те, що лише після проведеної звірки на підстави заяви позивача від 23.05.2022 та з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стало відомо про наявність у позивача на праві власності квартири. На момент розгляду вказаної заяви, від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно в електронних базах даних була відсутні.

Суд погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Верховний Суд сформулював правовий висновок у постанові від 15 травня 2019 року у справі №825/1496/17 (адміністративне провадження №К/9901/1259/17) що рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Відповідний висновок ґрунтується на положеннях статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідачу при реалізації владних управлінських функцій необхідно застосовувати ту норму права, яка була чинною на момент прийняття спірних рішень.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції на момент прийняття спірних рішень) базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункт 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України зазначено, що органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щоквартально у 15 - денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за; місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Порядок подання органами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затверджено постановою Кабінетом Міністрів України від 31.05.2012 № 476 (із змінами і доповненнями).

Отже п. 4 Порядку передбачено, що Міністерство юстиції України подає Державній фіскальній службі України інформацію про об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Передача зазначеної інформації здійснюються на центральному рівні між Мін`юстом і ДПС в електронній формі телекомунікаційними каналами зв`язку.

На підставі вищезазначених даних проводиться розрахунок податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п.266.7.3. ст.266 ПКУ платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, обчислення податку відбувається на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, та/або на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема, документів на право власності згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України.

Таким чином, платником податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обчислення бази оподаткування здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі) та тип об`єкта (тобто тип будівлі).

Позивач 23.05.2022 звернувся із заявою № 7772/6/ЕКППф через електронний кабінет податкової служби України про нарахування та обчислення земельного податку.

При розгляді заяви ОСОБА_2 від 23.05.2022 відповідачем за результатами звірки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно встановлено, що з 06.09.2011 року (дата державної реєстрації 03.07.2017) у власності ОСОБА_2 перебуває квартира, загальною площею 163,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Як зазначив відповідача, на момент розгляду заяви, інформація щодо наявності у власності ОСОБА_1 квартири за адресою АДРЕСА_1 , була відсутня в електронних базах даних ДПС України від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно. Докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

Відтак, під час проведення звірки по земельному податку відповідачем була врахована інформація Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг сформований 24.05.2022) щодо наявності у ОСОБА_1 квартири загальною площею 163,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 про що було внесено запис до баз даних інформаційно - телекомунікаційних систем органів ДПС "Податковий блок" з метою обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб.

З огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що відповідачем правомірно нараховано позивачу податок на нерухоме майно, у зв"язку з чим винесено спірні рішення.

Щодо правомірності нарахування сум податку, суд зазначає таке.

Щодо нарахування податку на нерухоме майно рішенням від 13.06.2022 №0-0608 на суму 1934.62 грн. за 2018р..

Відповідно до Закону "Про Державний бюджет України на 2018 рік" №2246- VIII від 07.12.2017 розмір мінімальної заробітної плати становив 3723 гривні.

Таким чином, відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення форми "Ф"№0-0608 від 13.06.2022, яким правомірно визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 1934,62 грн. (163,9-60)х(3723х0.5%/100) за 2018 рік.

Щодо нарахування податку на нерухоме майно рішенням від 13.06.2022 №0-0608 суму 2168,40 грн. за 2019 рік.

Відповідно до Закону "Про Державний бюджет України на 2019 рік" №2629 - VIII від 23.11.2018 розмір мінімальної заробітної плати становив 4173 гривні.

Отже, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0010203- 2406-0608 від 13.06.2022, яким правомірно визначено зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у розмірі 2168,40 грн. (163,9- 60)х(4173х 0,5% /100) за 2019 рік.

Щодо нарахування податку на нерухоме майно рішенням від 13.06.2022 №0-0608 на суму 2597,50 грн. за 2020 рік.

Згідно п.10 у таблиці рішення, розмір мінімальної заробітної плати зазначено 5000 грн. З врахуванням вказаного розміру відповідачем було зроблено розрахунок податку.

Разом з тим, відповідно до Закону "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №294-ІХ від 14.11.2019 розмір мінімальної заробітної плати (у червні 2022) становив 4723 грн. У відзиві відповідачем вказане підтверджено.

Отже, розрахунок податку за 2020 рік повинен бути таким: (163,9-60)х(4723х0,5%/100). Сума податку мала б становити 2453,60 грн., а не 2597,50 грн. суд зазначає, що відповідачем у зв"язку з застосуванням невірного розміру мінімальної заробітної плати, завищено позивачу розмір податку на нерухоме майно за 2020 рік.

Таким чином, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 13.06.2022 №0-0608 підлягає скасуванню на суму 143, 90 грн.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він має у власності не квартиру, а частину житлового будинку, оскільки згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно встановлено, що з 06.09.2011 (дата державної реєстрації 03.07.2017) у власності ОСОБА_2 перебуває квартира, загальною площею 163,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

З врахуванням викладеного, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судовий збір підлягає відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,Житомир,10003. РНОКПП/), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.06.2022 №0-0608 про нарахування податку на нерухоме майно за 2020 рік на суму 143,90 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 21,23 грн. (двадцять одна гривня двадцять копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос