Справа № 420/15159/22
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 р. Категорія 108010000м.ОдесаСправа № 420/15159/22
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

час і місце ухвалення: не зазначено, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі за позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування пункти 2,3 вимоги, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби в якому просив суд визнати протиправним та скасувати пункти 2,3 вимоги Південного офісу Держаудитслужби щодо усунення виявлених порушень №151505-14/274-2021 від 16.01.2021 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у задоволенні заяви Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Позовну заяву Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування пункти 2,3 вимоги повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції не врахував, що керівництву Підприємства, а саме директору Олійнику О.О., стало відомо про існування акту ревізії та вимог щодо усунення порушень з листа Південного офісу Держаудитслужби №151505-14/2753-2022 від 26.09.2022 року. Також апелянтом вказано, що у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, ДП «МТП «Южний» не змогло вчасно подати позов до суду, адже багато працівників хворіло та перебували на лікарняному та на самоізоляції, що підтверджується службовою запискою № 303-07/9448 від 07.11.2022 року. Крім того апелянт вказує, що Збройна агресія Російської Федерації, стала підставою для ДП «МТП «Южний» щодо видачі наказу від 24 лютого 2022 року №242 «Про простій» та оголошення простою працівникам підприємства.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку, суд першої інстанції зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не вважає причини пропуску до суду поважними, а відтак потрібно застосувати наслідки передбачені ст. 123 КАС.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного:

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

При цьому процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом, або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року адміністративний позов Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування пункти 2,3 вимоги залишено без руху.

На виконання зазначеної ухвали суду до суду першої інстанції надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Так, в обґрунтування заяви про поновлення пропущеного процесуального строку позивач зазначив, що Актом № 05-11/57 від 30.12.2020 року позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» за період 01.12.2019 по 31.08.2020 виявлено порушення в обліку витрат на оплату праці керівного складу.

ДП «МТП «Южний» надано заперечення від 04.01.2021 до Акту позапланової перевірки №05-11/57 від 30.12.2020 року.

Південний офіс Держаудитслужби листом №151505-14/260-2021 від 16.01.2021 направлено висновки на зауваження.

16.01.2021 року листом №151505-14/274-2021 Південний офіс Держаудитслужби звернувся з вимогою щодо усунення виявлених порушень, яка містить в собі 3 пункти.

Всі документи по Підприємству, а саме Акт, вимога про усунення виявлених порушень було отримано в.о. директора ОСОБА_1 .

За результатами перевірки, яка була проведена Південний офіс Держаудитслужби Підприємством в особі в.о. директора Ковшар С.П. не здійснено заходів стосовно призначення відповідальної особи щодо контролю за результатами перевірки, будь-яких наказів щодо перевірки не видавалось, позовів в тому числі регресних пред`явлено не було.

Наказом Міністерства інфраструктури України №21-Ос від 28.05.2021 ОСОБА_1 увільнено від виконуючи обв`язки керівника підприємства. Наказом по Підприємству від 01.06.2021 №726-ос ОСОБА_1 увільнено від виконання обов`язкiв керiвника ДП «МТП «Южний» з 28.05.2021.

В той же час, наказом Міністерства інфраструктури України № 22-Ос від 31.05.2021 виконуючим обов`язки директора підприємства призначено ОСОБА_2 . Наказом по підприємству від 01.06.2021 №725-ос ОСОБА_2 приступив до виконання посадових обов`язків за посадою виконуючого обов`язки керівника підприємства з 01.06.2021.

29.06.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у зв`язку із переведенням до ДП «АМПУ», вказане підтверджується наказом №886-ос.

Ситуація щодо проведення будь-яких ревізій, керівнику Підприємства в особі ОСОБА_2 відома не була.

В той же час, Південний офіс Держаудитслужби листом №151505-14/2753-2022 вiд 26.09.2022 року звернувся до ДП «МТП «Южний» щодо надання вичерпної інформації стосовно виконання вимоги за результатами ревізії. ДП «МТП «Южний» листом №3548/01/102/22 вiд 05.10.2022 повідомило про часткове виконання вимоги.

Керівництву Підприємства, а саме директору Олійнику О.О., стало відомо про існування акту ревізії та вимог щодо усунення порушень з листа Південного офісу Держаудитслужби №151505-14/2753-2022 вiд 26.09.2022.

Таким чином, як вбачаються із листа Південного офісу Держаудитслужби №151505-14/2753-2022 від 26.09.2022 між сторонами існують спірні правовідносини, та такі відносини наразі є неврегульованими.

Отже, позивач вважає, що строк, коли підприємство в особі керівника дізналось про порушення свого права є 26.09.2022 рік, отже перебіг строку звернення до суду потрібно обраховувати з цiєї дати.

Також, позивачем вказано, що у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень, ДП «МТП «Южний» не змогло вчасно подати позов до суду, адже багато працівників хворіло та перебували на лікарняному та на самоізоляції, що підтверджується службовою запискою № 303-07/9448 від 07.11.2022 року.

Крім того, позивач вказує, що Збройна агресія Російської Федерації, стала підставою для ДП «МТП «Южний» щодо видачі наказу від 24 лютого 2022 року №242 «Про простій» та оголошення простою працівникам підприємства.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено було воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

15.03.2022 року Верховна Рада прийняла Закон про затвердження Указу Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Таким чином, строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 26 березня 2022 року на 30 діб, тобто до 25 квітня 2022 року.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану до 25.05.2022 року, до Верховної Ради направлено проект Закону України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18 квітня 2022 року №259/2022.

21.04.2022 року Верховна Рада прийняла Закон Про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні". Строк дії воєнного стану в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року станом на 90 діб, до Верховної Ради направлено проект Закону України Про затвердження Указу Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17 травня 2022 року № 341/2022.

22.05.2022 року Верховна Рада прийняла Закон «Про затвердження Указу Президента України» від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні". Таким чином, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Крім того, апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що штатна чисельність працівників відділу претензійно-позовної роботи юридичної служби в середньому складала 5 осіб, вказане підтверджується службовою запискою №118-40/9361 від 03.11.2022 року. У зв`язку із тривалими процесуальними діями, вилучення копій документів, які стосуються безпосередньо вимоги Відповідача, безпосередньої участі працівників, які знаходились на робочих місцях, у проведенні перевірок державними органами працівники не мали змоги вчасно звернутися до суду, більш того в.о. директора Ковшар С.П. не ініціював питання щодо проведення позовної роботи та стягнення будь-яких коштів. Також, апелянт вказав, що відомості про перевірки та ухвали слідчих суддів надавалися разом із заявою про поновлення строку до суду першої інстанції.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також, у Рішенні у справі Белле проти Франції від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Слід зазначити, що строк звернення до суду - це період часу, в межах якого особа може звернутися до адміністративного суду з позовною вимогою про захист своїх прав, свобод та інтересів.

Дотримання строку звернення до суду є однією із умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судових захист. Це право випливає із Конституції України.

Другою передумовою забезпечення доступу до суду є нормативне закріплення й реальне дотримання принципу рівності перед законом та судом. Це означає, що не повинно бути жодних обмежень, за будь-якими ознаками, у разі звернення до суду. Обмеження можливе тільки у випадку відсутності в особи процесуальної правоздатності й дієздатності.

Аналіз практики Європейського суду дає можливість наступним чином охарактеризувати право на доступ до правосуддя.

Будь-яка особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, обмеження цього права, які можуть бути запроваджені державою, не повинні позбавляти особу взагалі права на захист, тобто в неї завжди має залишатися можливість скористатися альтернативними формами захисту. Крім того, такі обмеження повинні мати правомірну мету, а також необхідно зберігати пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою.

Особа має не лише право порушити провадження у справі, але й право отримати «вирішення» спору судом, тобто, розгляд справи повинен завжди закінчуватися судовим рішенням.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду.

У судовій практиці ЄСПЛ (надалі - Європейський Суд), неодноразово повторював, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.

При вирішенні справи Голдер проти Сполученого Королівства Європейський суд зазначив: «...На думку Суду, було би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції містив детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищав би в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду» (§35 of Judgment of the European Court of Human Rights: Golder v. The United Kingdom, 21 February 1975, Published in A18).

Аналогічні висновки містяться у рішеннях Європейського Суду «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), № 58112/00, п. 45, 10 липня 2003 року; «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-ІІ, та «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), № 69315/01, п. 43, 10 лютого 2005 року).

Окрім того, рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (22277/93, 27 червня 2000 року, абз. 59) наведене висновок про те, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, необґрунтована відмова в можливості доступу до суду та розгляду справи, враховуючи, що національне законодавство передбачає таку процедуру, розглядається Європейським Судом як фактична перепона у доступі до суду.

Відповідно до ч.1,2 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року, «Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що повертаючи без розгляду позовну заяву Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний», суд першої інстанції порушив право позивача на доступ до суду.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті ухвали від 22 листопада 2022 року було неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, а відтак, відповідно до ч. 3 ст. 312, ст. 320 КАС України, - оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний», - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року по справі № 420/15159/22, - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.