Справа № 340/3766/22
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2023 року м. Дніпросправа № 340/3766/22
(суддя Казанчук Г.П., м. Кропивницький)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі №340/3766/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 серпня 2022 року звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач-2) згідно з яким просить:

- визнати протиправними дії відповідача-2 щодо відмови позивачу у призначені пенсії за її заявою від 06.04.2022 та скасувати рішення від 11.04.2022 №05 «Про відмову у призначенні пенсії»;

- зобов`язати відповідача-1 призначити пенсію з урахуванням періоду з 13.07.1988 по 20.08.1991 проживання в зоні добровільного відселений внаслідок аварії на ЧАЕС позивачу зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру основної пенсії 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50 % мінімальної пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача-1 виплатити недоплачену суму заборгованості по виплаті пенсії за даний період, яка виникне в результаті перерахунку;

- зобов`язати відповідача-1 станом на день прийняття рішення встановити пенсію в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та виплачувати її в подальшому і збільшувати розмір, застосовуючи правила, передбачені статтею 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позов обґрунтовано тим, що позивач є особою, яка постійно проживала та працювала в зоні безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення з 1986 року, що дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутність документального факту проживання позивача з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 року у населених пунктах, що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесених до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона) унеможливлює зниження пенсійного стажу на 3 роки. Досягнення позивачем відповідного віку (56 роки) та наявність у неї необхідного страхового стажу (36 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (1 рік) для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, станом на день винесення спірного рішення не дає право на пенсію за віком. Таке право позивач отримає, досягнувши 59 років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржила в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції мав самостійно перевірити доводи сторін, а не перекладати обов`язок доказування проживання позивача у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року у населеному пункті, визнаного потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесеного до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона), згідно з постановою КМУ від 23.07.1991 року №106. Також позивач зазначає про те, що наявність у неї статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи надає їй право користуватися пільгами, визначеними Законом №796-ХІІ, в тому числі і правом на зниження пенсійного віку.

Згідно з відзивами відповідачів, вони посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиви на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 02.04.1993 (а.с.25).

ОСОБА_1 від 06.04.2022 року звернулась до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подала відповідні документи (а.с.76).

Відповідно до постанови правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» з 01.04.2021 року органами Пенсійного фонду України застосовується принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення (перерахунки) пенсій, а тому заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до ГУ ПФУ в Закарпатській області.

25.08.2022 року відповідачем-2 прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №05 від 11.04.2022 року, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с.30 зворот).

Зазначене рішення мотивоване тим, що відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють та постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше 3 років.

За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 36 років 04 місяців 2 дні. Заявниця проживала в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки 1 місяць. Право на пенсію набуде в 59 років.

Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (надалі Закон № 796-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'» від 09.07.2003 №1058-IV.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки* та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

* - це початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року (справа № 556/1153/17).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, позивач маючи страховий стаж 36 років 4 місяця 2 дні має право на призначення пенсії по досягненню 60 років.

Користуючись правом зниження пенсійного віку позивач звернулась із заявою про призначення пенсії при досягненні 56 років.

Відповідно до вимог статті 49 № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, до заяви про призначення пенсії позивачем долучено довідку від Хочинського старостинського округу від 08.02.2022 року №306, видану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що вона дійсно була постійно прописана та проживала в с. Хочине Коростенського (Олевського) району Житомирської області з 13.07.1988 року по 20.08.1991 року, яке згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23 липня 1991 року включено в перелік населених пунктів, що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесено до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона) (а.с.22).

При цьому, жодної довідки про проживання позивача з моменту аварії (26.04.1986) по 31 липня 1986 року у населених пунктах, які віднесено до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона) до заяви про призначення пенсії та до суду не надано.

Тобто, відсутність документального підтвердження факта проживання позивача з моменту аварії (26.04.1986) по 31 липня 1986 року у населених пунктах, що потерпіли внаслідок аварії на ЧАЕС і віднесених до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона) унеможливлює зниження пенсійного стажу, на 3 роки.

Натомість документально підтвердженим є той факт проживання позивача у зоні добровільно-гарантованого відселення 3 роки 1 місяць. Вказане дає право на зниження пенсійного віку на 1 рік, із обрахунку 1 рік за 2 роки проживання (2 повних роки проживання дають право зменшити пенсійний вік на 1 рік).

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену зокрема у постановах від 21.11.2006 р. № 21-1048во06 та від 04.09.2015 р. №690/23/15, відповідно до якої єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення ''Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС'' або ''Потерпілий від Чорнобильської катастрофи''. Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Водночас, саме додатковими інформаційними довідками та іншими доказами може бути підтверджені факти, з яким законодавець пов`язує право та спосіб застосування зниження пенсійного віку.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що досягнення позивачем відповідного віку (56 роки) та наявність у неї необхідного страхового стажу (36 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку (1 рік) для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, станом на день винесення спірного рішення не дає право на пенсію за віком. Такого права позивач отримає, досягнувши 59 років.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі відносно того, що суд першої інстанції мав самостійно перевірити доводи сторін, а не перекладати обов`язок доказування проживання позивача у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року у населеному пункті віднесеного до зони добровільно-гарантованого відселення (3 зона), згідно з постановою КМУ від 23.07.1991 року №106, оскільки заява з документами, що підтверджують право на призначення пенсії подаються особою до пенсійного органу і саме на підставі таких документів пенсійним органом і приймається рішення щодо наявності чи відсутності такого права у особи, а суд в свою чергу перевіряє правомірність прийнятого пенсійним органом рішення щодо призначення чи відмови у призначенні пенсії прийнятого виключно за наданими особою документами до пенсійного органу.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на це, на думку колегії суддів, інші аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі фактично зводяться до загального, а саме порушення прав позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з вимогами Закону №796-XII, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності у позивача права на отримання вихідної допомоги.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи правильно по суті вирішив справу, при цьому судом апеляційної інстанції усунуто недоліки допущені судом першої інстанції під час розгляду цієї справи та досліджено обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року у справі №340/3766/22 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 17 січня 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко