Справа № 755/781/23
Суддя: Катющенко В. П.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/781/23
Провадження №: 2-а/755/50/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"18" січня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П., перевіривши виконання вимог ст.ст. 160, 161 КАС України за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 17.01.2023 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення, яка 18.01.2023 передана у провадження судді Катющенко В.П. в порядку визначеному ст. 18 КАС України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5-9 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 просить суд: скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 26.09.2022 № 800 про примусове повернення мене з України та про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Згідно з п. 5, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Обґрунтовуючи вимоги позову позивач, ОСОБА_1 , зазначає, що 26.09.2022 заступник начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Петров Дмитро Васильович у паспорті позивача поставив відмітку про прийняття рішення № 800 щодо його примусового повернення (залишення території України) в 10-денний строк, а також про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки. Позивач вважає рішення про примусове повернення протиправним, та таким, що підлягає скасуванню за наступних підстав. Зазначає, що народився Грузії в 1967 році, в Автономній Республіці Абхазія, громадянин Грузії. Має одного рідного брата ОСОБА_2 , інших близьких родичів у нього немає, його батьки померли. У зв`язку з Грузино - Абхазькою війною у 1992 році останні були вимушені переїхати до Грузії. Свого житла в Грузії у нього не було і немає. Їх будинок в Абхазії, в якому проживала його родина, зруйнований внаслідок війни. З 1996 року до 2014 року він з братом переїхали до України та постійно проживали в місті Луганськ у своєї двоюрідної сестри. У зв`язку з військовими подіями на сході України в 2014 році, позивач спочатку переїхав жити до міста Чернігова, а ще через рік виїхав до Грузії, але бажав повернутись до України. У 2016 році останній приїхав до Харкова за запрошенням друга ОСОБА_3 , прожив там біля року, потім переїхав до Києва, де постійно проживав до березня 2019 року. У березні 2019 року його було примусово повернуто до Грузії. Про заборону в`їзду до України йому не повідомляли, тому 10.11.2019 позивач прилетів до України, де з`ясувалось, що відносно нього існує заборона в`їзду до України строком на 3 роки, останній був повернутий до Грузії. У листопаді 2019 року позивач незаконно перетнув кордон України, за що був покараний у вигляді 3-х років позбавлення волі з випробуванням 1-го року іспитового строку (вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2020 в справі № 308/7254/20). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2021 в справі № 754/17073/21 був звільнений від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку. Як зазначає позивач, весь цей час, починаючи з 02.11.2020 і до липня 2022 року, він разом з братом ОСОБА_2 проживав за постійною адресою: АДРЕСА_1 , у відповідному порядку відмічався у Деснянському районному відділі філії ДУ «Центр пробацїї» у м. Києві та Київській області. У липні 2022 року в межах Києва переїхав на нове місце проживання: АДРЕСА_2 . Його рідний брат ОСОБА_2 у 2008 році набув громадянство України, 10.06.2008 він був офіційно зареєстрований в місті Луганську. Після військових подій 2014 року брат переїхав до Києва. Після переїзду позивача до Києва у 2017 році останній проживав разом з братом. Згодом брат позивача неофіційно одружився, усі жили в одній квартирі втрьох. Восени 2021 року брат з дружиною ОСОБА_4 переїхали проживати до міста Чернігова. Так, як вказує позивач, в Україні він фактично проживає з 1996 року. За цей час саме в Україні він придбав багато друзів і знайомих, його брат є єдиним близьким родичем, який живе в Україні, та є громадянином України. Останні декілька років позивач є постійним парафіянином храму Воскресіння Христового, що знаходиться на території лісового кладовища по АДРЕСА_3 . Зазначає, що у нього немає іншого житла ані в Грузії, ані в інших країнах, як і близьких родичів.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Так на підтвердження позовних вимог у частині притягнення позивача до відповідальності за незаконне перетинання кордону, за що останнього було покарано вироком суду та притягнуто до кримінальної відповідальності, а також звільнення від призначеного покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, який у відповідному порядку відмічався у Деснянському районному відділі філії ДУ «Центр пробацїї» у м. Києві та Київській області за місцем проживання: АДРЕСА_1 , втім позивачем будь-яких доказів суду на підтвердження зазначеного не надано, що суперечить положенням ч. 4 ст. 161 КАС України.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог у частині наявності родичів в Україні, зокрема брата, що підлягає усуненню позивачем.

Також, позивач з метою всебічного розгляду обставин справи просить витребувати у відповідача рішення від 26.09.2022 № 800, та матеріали справ № 754/17073/21, 754/9049/22, втім чинне процесуальне законодавство не передбачає доказування у такий спосіб, що визначений позивачем у даній справі, а саме шляхом витребування справ.

Будь-яких інших доказів на обґрунтування позовних вимог до суду не подано.

У відповідності до ч. 2 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За вимог п.п. 2, 4 ч.ч. 5 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини 1 статті 73 та статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом подано письмові докази, викладені іноземною мовою без перекладу на українську мову, засвідченого у встановленому законом порядку, що позбавляє суд надати оцінку такому доказу під час вирішення позовних вимог по суті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суддя доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 169 КАС України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення - залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більш як п`ять днів з часу отримання позивачем копії ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя: