Справа № 640/130/22
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/130/22 Головуючий у І інстанції - Бояринцева М.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Кабінету Міністрів України, Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (Провадження № 1-кс/552/1444/21) від 10.09.2021 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Прем`єр Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (Провадження № 1-кс/552/1444/21) від 10.09.2021 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам та фактам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 та порушенням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам та фактам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 та порушенням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення у відповіді Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про звернення громадян»;

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання відповіді на звернення ОСОБА_1 як інваліда війни від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний № ФИ-13570091 за підписом Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича та порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

- зобов`язати Кабінет Міністрів України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 як інваліда війни реєстраційний № ФИ-13570091 від 29.12.2021, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановлених судом та ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (провадження № 1- кс/552/1444/21) від 10.09.2021 і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- зобов`язати Прем`єр-Міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича повторно розглянути звернення ОСОБА_1 як інваліда війни реєстраційний № ФИ-13570091 від 29.12.2021, вжити заходів реагування з урахуванням обставин встановлених судом та ухвали Київського районного суду м. Полтави справа № 552/4835/21 (Провадження № 1-кс/552/1444/21) від 10.09.2021 і подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що надаючи відповідь Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України від 30.12.2021 № 41-Ф-029688/16, останнє не роз`яснило порядку оскарження такої відповіді, що на переконання ОСОБА_1 вказує про порушення вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян». Також Позивач зазначив, що у вказаній відповіді проігноровано той факт, що Прем`єр-Міністр України Шмигаль Д.А. ігнорує подані ним звернення, з урахуванням чого він просив провести окрему перевірку та притягнути останнього до відповідальності. Крім того, ОСОБА_1 наголошував, що його звернення було направлено особисто Прем`єр-Міністру України Шмигалю Д.А., однак відповідь отримано від іншого суб`єкта, чим порушуються його права як інваліда війни та суперечить вимогам статті 16 Закону України «Про звернення громадян».

Позивач стверджує, що Відповідачами проігноровано положення статті 116 Конституції України, що є беззаперечним та відкритим ігноруванням обставин і фактів, викладених у зверненні від 29.12.2021, поданого через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-13570091 та є прямим доказом порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачами подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вони просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Відповідачів, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 грудня 2021 року Позивачем через Урядовий контактний центр, Урядова «гаряча лінія» 1545 подано звернення від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091, яке адресовано Секретаріату Кабінету Міністрів України, Прем`єр-Міністру України Шмигалю Денису Анатолійовичу.

У вказаному зверненні Позивачем зазначено, що керуючись ст. 40 Конституції України направляє листа та повідомляє, що згідно довідки Київського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області від 25.02.2015 за вих. № Ф-505, він являється потерпілим по кримінального провадження № 0000227 від 01.02.2015 порушеному за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України з завданням збитків на суму 5 тис. грн. та 31 тис. 340 дол. США.

Станом на 29.12.2021 повідомлення про підозру жодній особі не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку - це основний принцип вказаної статті.

У зв`язку з викладеним просив поставити на контроль матеріали досудового розслідування кримінального провадження № 0000227 від 01.02.2015 та вжити заходів реагування на встановлення винних осіб з оголошенням повідомлення про підозру з проведення службових перевірок по факту довготривалого розслідування.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод ст. 13 передбачено, що «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Згідно практики Європейського суду з прав людини намагання заявника пришвидшити процес розгляду справи трактуватиметься як обставина на його користь.

Наголошено, що Прем`єр Міністра України Шмигаль Д.А. ігнорує його звернення, адже ним не надано жодної відповіді, а відтак Позивач вимагає провести окрему перевірку та притягнути до відповідальності Прем`єр Міністра України Шмигаля Д.А. за ігнорування його звернень та порушення ст. 40 Конституції України, адже вказана особа допускає порушення Головного Закону України, тому справу поставити на контроль. Пепередників не має, є тільки «Зе Команда», працюйте.

До звернення Позивачем було додано, зокрема: копію посвідчення інваліда війни, копію посвідчення учасника бойових дій, копію довідки про завдання матеріальних збитків та копію Ухвали Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/4835/21 (Провадження № 1-кс/552/1444/21) від 10 вересня 2021 року, якою визнано протиправною бездіяльність Слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 року за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку.

За наслідком розгляду вказаного звернення Головним спеціалістом Управління з питань роботи із зверненнями громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України листом від 30.12.2021 № 41-Ф-029688/16 повідомлено ОСОБА_1 , що його електронне звернення (№ ФИ-13570091 від 29 грудня 2021 року), що надійшло до Кабінету Міністрів України, надіслане Національній поліції України 30 грудня 2021 року за № 41-0-029688/16 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання останньому відповіді.

Одночасно проінформовано, що відповідно до вимог статті 12 зазначеного Закону його дія не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження».

Вважаючи, що зазначені вище факти та обставини грубо проігноровані Відповідачами, що є беззаперечним порушенням вимог Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прав Позивача, як інваліда війни, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем було подано звернення (клопотання), а не скаргу, з урахуванням чого частина 2 статті 16 Закону України «Про звернення громадян» не може бути застосована в спірних відносинах.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у відповіді від 30.12.2021 № 41-Ф-029688/16 Управлінням з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України не роз`яснено порядок оскарження прийнятого за зверненням рішення згідно з вимогами частини 4 статті 15 Закону України «Про звернення громадян» суд першої інстанції вважав помилковими, оскільки вимога зазначеної статті Закону України «Про звернення громадян» щодо роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення стосується рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), натомість лист від 30.12.2021 № 41-Ф-029688/16 не є таким рішенням.

Досліджуючи зміст звернення ОСОБА_1 від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 суд першої інстанції зазначив, що останнє стосується тривалого досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000227, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, порушенні Позивачем питання, які викладені у зверненні від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 відносяться до повноважень Національної поліції України.

Надаючи оцінку посиланням Позивача на порушення Відповідачами статей 6, 13 Європейської конвенції з прав людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, судом першої інстанції враховано, що зазначені норми Конвенції закріплюють відповідні права особи, проте реалізація таких прав, їх захист та відновлення має здійснюватись в порядок та спосіб, встановлений законом.

Суд першої інстанції вказував, що частина 1 статті 12 Закону України «Про звернення громадян» регламентує, що дія вказаного Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Наведене було роз`яснено Управлінням з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України Позивачу у відповіді від 30.12.2021 № 41-Ф-029688/16 на його звернення.

Таким чином суд першої інстанції звернув увагу Позивача на тому, що захист його порушеного права, як потерпілого, в межах досудового розслідування має здійснюватись в порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України.

Наведене, зумовило висновок суду першої інстанції про правомірність дій Управління з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо направлення звернення Позивача, в порядку частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» за належністю до Національної поліції України.

Також суд першої інстанції залишив поза увагою посилання ОСОБА_1 на те, що Відповідачами не було враховано ті обставини, що він у своєму зверненні від 29.12.2022 порушував питання щодо притягнення Прем`єр-Міністра України Шмигаля Д.А. до відповідальності за ігнорування його звернень, оскільки Позивачем не зазначено, які саме звернення проігноровано, їх дати тощо.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність доводів Позивача у частинах, що наведені судом вище та вважав відповідні посилання такими, що не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулюється Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Згідно зі статтею 1 Закону № 393/96-ВР громадяни мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Статтею 15 Закону № 393/96-ВР визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою, має право, зокрема: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до статті 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно зі статтею 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Позивачем в апеляційній скарзі вказано, що Відповідачами порушено вимоги статті 16 Закону № 393/96-ВР, оскільки відповідь на його звернення надано не тим суб`єктом якому останнє було адресоване (направлене).

Колегія суддів зазначає, що статтею 16 Закону № 393/96-ВР передбачено розгляд скарг громадян.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону № 393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Скарги Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Колегія суддів звертає увагу, що Позивачем було подано звернення (клопотання), а не скаргу, у зв`язку з чим частина 2 статті 16 Закону № 393/96-ВР не може бути застосована в спірних відносинах.

Згідно зі статтею 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених цією Конституцією.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначено Законом України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII (далі - Закон № 794-VII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно з частинами 2, 3 статті 4 Закону № 794-VII організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у сферах правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина: забезпечує проведення державної правової політики; здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади; вживає заходів щодо захисту прав і свобод, гідності, життя і здоров`я людини та громадянина від протиправних посягань, охорони власності та громадського порядку, забезпечення пожежної безпеки, боротьби із злочинністю, запобігання і протидії корупції; здійснює заходи щодо забезпечення виконання судових рішень органами виконавчої влади та їх керівниками; створює умови для вільного розвитку і функціонування системи юридичних послуг та правової допомоги населенню; здійснює заходи щодо забезпечення функціонування системи безоплатної правової допомоги; забезпечує фінансування видатків на утримання судів у межах, визначених законом про Державний бюджет України, та створює належні умови для функціонування судів та діяльності суддів; організовує фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності правоохоронних органів, соціальний захист працівників зазначених органів та членів їхніх сімей; забезпечує координацію і контроль за діяльністю органів виконавчої влади щодо запобігання і протидії корупції.

Згідно з частиною 1 статті 42 Закону № 794-VII Прем`єр-міністр України: 1) керує роботою Кабінету Міністрів України, спрямовує діяльність Кабінету Міністрів України на забезпечення здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, та здійснення інших повноважень, покладених на Кабінет Міністрів України; 2) спрямовує, координує та контролює діяльність членів Кабінету Міністрів України, керівників інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, дає з цією метою доручення, обов`язкові до виконання зазначеними органами та посадовими особами; 3) вносить на розгляд Верховної Ради України подання про призначення членів Кабінету Міністрів України (крім Міністра закордонних справ України та Міністра оборони України), а також Голови Антимонопольного комітету України, Голови Державного комітету телебачення та радіомовлення України, Голови Фонду державного майна України; 4) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України: пропозиції щодо кандидатур для призначення на посаду і звільнення з посади голів місцевих державних адміністрацій та щодо внесення Президенту України подань про призначення на посаду або звільнення з посади голів місцевих державних адміністрацій; пропозиції щодо спрямування і координації Кабінетом Міністрів України центральних органів виконавчої влади, зокрема через міністра, який не очолює міністерство; подання відповідно до закону щодо кандидатур для призначення на посаду за результатами конкурсного відбору відповідно до законодавства про державну службу і звільнення з посади членів колегіальних центральних органів виконавчої влади, що не входять до складу Кабінету Міністрів України; подання про утворення, реорганізацію та ліквідацію міністерств, інших центральних органів виконавчої влади; 5) формує проект порядку денного засідання Кабінету Міністрів України; 6) скликає засідання Кабінету Міністрів України та головує на них; 7) підписує акти Кабінету Міністрів України, Генеральну угоду; 8) скріплює підписом акти Президента України у випадках, передбачених пунктами 5, 18, 21 і 23 частини першої статті 106 Конституції України; 9) представляє Кабінет Міністрів України у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами; 10) вступає у відносини з урядами іноземних держав, веде переговори і підписує міжнародні договори відповідно до закону, постанов Верховної Ради України та актів Президента України, прийнятих відповідно до Конституції України; 11) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо затвердження голів спільних міжурядових комісій з питань співробітництва, що утворюються на підставі міжнародних договорів, укладених від імені Кабінету Міністрів України; 12) надає доручення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно міністрів та їх заступників, керівників інших центральних органів виконавчої влади та їх заступників. Застосовує до таких осіб дисциплінарні стягнення; 13) надає доручення щодо порушення дисциплінарного провадження стосовно керівників місцевих органів виконавчої влади, їх заступників.

Частинами 1, 2 статті 47 Закону № 794-VII встановлено, що Секретаріат Кабінету Міністрів України здійснює організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує підготовку та проведення засідань Кабінету Міністрів України та діяльність Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністрів України та міністрів України, які не очолюють міністерства. Секретаріат здійснює контроль за своєчасним поданням органами виконавчої влади проектів законів, проектів актів Кабінету Міністрів України, інших документів для підготовки їх до розгляду Кабінетом Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України забезпечує відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" розгляд та надання відповідей на запити, що надходять до Кабінету Міністрів України.

Секретаріат Кабінету Міністрів України, забезпечуючи діяльність члена Кабінету Міністрів України, який не очолює міністерство, за його дорученням виконує повноваження, передбачені Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" для міністерства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2009 року № 850 затверджено Положення про Секретаріат Кабінету Міністрів України (далі - Положення № 890).

Відповідно до п. 1 Положення № 890 Секретаріат Кабінету Міністрів України (далі - Секретаріат) є постійно діючим органом, що забезпечує діяльність Кабінету Міністрів України.

Секретаріат у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, Регламентом Кабінету Міністрів України, актами Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Міністра Кабінету Міністрів України.

Пунктом 2 Положення № 890 передбачено, що основними завданнями Секретаріату є організаційне, експертно-аналітичне, правове, інформаційне, матеріально-технічне забезпечення діяльності Кабінету Міністрів України, урядових комітетів, Прем`єр-міністра України, Першого віце-прем`єр-міністра України, віце-прем`єр-міністрів України, Міністра Кабінету Міністрів України та міністра, який не очолює міністерство.

Згідно з пунктом 4 Положення № 890 до складу Секретаріату входять, зокрема, структурні підрозділи - департаменти, самостійні управління і відділи та інші підрозділи.

Відповідно до підпункту 33 пункту 17 Положення № 850 структурні підрозділи Секретаріату відповідно до основних завдань, визначених цим Положенням, та з питань, що належать до їх компетенції організовують та здійснюють в установленому порядку розгляд звернень громадян, адресованих Кабінету Міністрів України, Прем`єр-міністру України, Першому віце-прем`єр-міністру України, віце-прем`єр-міністрам України, Міністру Кабінету Міністрів України та міністру, який не очолює міністерство.

Таким чином, Управління з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України наділене повноваженнями щодо розгляду звернень, які надійшли як до Кабінету Міністрів України, так і до Прем`єр-міністра України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.06.2015 та є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Проте, надаючи оцінку наявності/відсутності порушення Відповідачами частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР слід враховувати не тільки статус заявника (Позивача), а й результат розгляду поданого звернення (клопотання) такої особи.

Вказаними положеннями частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР не передбачена обов`язковість, у разі пересилання звернення за належністю, підписання такого листа (повідомлення заявника) першим керівником державного органу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР щодо необхідності розгляду звернення (клопотання) осіб з інвалідністю внаслідок війни першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто, стосуються порядку розгляду звернень по суті, проте звернення Позивача від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 направлено за належністю, а листом від 30.12.2021 № 41-Ф-029688/16 лише проінформовано ОСОБА_1 про факт пересилання звернення.

Таким чином, оскільки звернення Позивача від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 по суті не розглядалось, праві підстави для застосування положень частини 2 статті 15 Закону № 393/96-ВР відсутні.

Щодо доводів Позивача, викладених в апеляційній скарзі, що у відповіді від 30.12.2021 № 41-Ф-029688/16 Управлінням з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України не роз`яснено порядок оскарження прийнятого за зверненням рішення згідно з вимогами частини 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 4 статті 15 Закону № 393/96-ВР рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже наведеною нормою встановлено вимогу щодо роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення за наслідками прийняття рішення про відмову, яке Відповадачами не приймалось.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що, у даному випадку, відсутність роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення є прямим порушення вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», ґрунтуються на помилковому трактуванні Позивачем вимог Закону № 393/96-ВР.

Як вбачається зі звернення Позивача, воно стосується тривалого досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000227, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Таким чином, порушенні Позивачем питання у зверненні від 29.12.2021 стосуються порядку розгляду кримінального провадження (тривалого досудового розслідування).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності (п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII).

Частиною 1 статті 21 Закону № 580-VIII передбачено, що безпосереднє керівництво поліцією здійснює керівник поліції.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону № 580-VIII керівник поліції, зокрема: очолює поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, забезпечує виконання покладених на неї завдань; у межах компетенції організовує та контролює виконання поліцією Конституції та законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів міністерств, а також наказів і доручень Міністра внутрішніх справ України з питань, що належать до сфери діяльності поліції; у межах повноважень надає доручення, обов`язкові для виконання поліцейськими, державними службовцями і працівниками поліції; приймає у визначеному порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських; приймає у визначеному трудовим законодавством порядку рішення про заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції; виконує повноваження керівника державної служби в органі відповідно до законодавства про державну службу та здійснює інші повноваження відповідно до цього Закону.

Таким чином, порушенні Позивачем у його зверненні від 29.12.2021, реєстраційний номер № ФИ-13570091 питання відносяться до повноважень Національної поліції України.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій Управління з питань роботи із зверненням громадян Секретаріату Кабінету Міністрів України щодо направлення звернення Позивача, в порядку частини 3 статті 7 Закону № 393/96-ВР за належністю до Національної поліції України, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені Позивачем практика Європейського суду з прав людини та положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не є релевантими спірним правовідносинам.

Також, судом першої інстанції правомірно залишено поза увагою посилання ОСОБА_1 на те, що Відповідачами не було враховано ті обставини, що він у своєму зверненні від 29.12.2022 порушував питання щодо притягнення Прем`єр-міністра України Шмигаля Д.А. до відповідальності за ігнорування його звернень, оскільки Позивачем не зазначено, які саме звернення проігноровано, їх дати тощо.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 19.01.2023 року.