Справа № 640/1728/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1728/21 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києву на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про стягнення матеріальної та моральної шкоди, викликаної незаконним звільненням, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, яким просив стягнути на його користь матеріальну та моральну шкоду, викликану незаконним звільненням і вимушеним безробіттям в сумі 507 562,93 грн., яка складається з:

- витрат на переїзди в судові засідання, лікування, почтові витрати 25 525,97 грн.;

- відшкодування грошової компенсації витрат, викликаних наданням юридичних послуг в сумі 50 000,00 грн.;

- суми повного заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з урахуванням коригуючого коефіцієнту 314 907,07 грн.;

- відшкодування завданої моральної шкоди, викликаної незаконним звільненням і вимушеним безробіттям в сумі 117 129,89 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2022 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 250 623,78 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не встановлено яким чином Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву порушені права позивача.

Зазначив, що незаконне звільнення позивача допущено наказом Фонду державного майна України, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу належить стягувати саме з останнього. Крім того судом першої інстанції не зазначено мотивів стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.

Також апелянт просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, оскільки відповідно до висновків Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року №369/10046/18 строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2018 року в адміністративній справі №826/18925/16 позов ОСОБА_1 задоволено повністю:

- визнано протиправним та скасовано наказ Голови Фонду державного майна України від 31 жовтня 2016 року № 180-р "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з 01 листопада 2016 року;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з 01 листопада 2016 року.

Наказом Фонду державного майна України від 24 вересня 2018 року №211-р на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2018 року у справі №826/18925/16 поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Регіонального відділення фонду Державного майна України по місту Києва з 01 листопада 2016 року.

28 вересня 2018 року позивач звернувся до начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києва з заявою, якою просив надати інформацію про розмір посадового окладу заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києва за період з 2016 року по час звернення з заявою та нарахування фактичної заробітної плати за період з серпня 2016 року по час звернення з заявою.

Вважаючи наявними підстави для стягнення на його користь матеріальної та моральної шкоду, що викликана незаконним звільненням і вимушеним безробіттям позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що період вимушеного прогулу з 01 січня 2016 року по 24 вересня 2018 року становить 473 дні, водночас в адміністративній справі №826/18925/16 позивачем не заявлялись вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 250 623,78 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 8 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Судом встановлено, що наказом Фонду державного майна України від 31 жовтня 2016 року № 180-р ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву 31 жовтня 2016 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2018 року №826/18925/16 визнано протиправним та скасовано наказ Голови Фонду державного майна України від 31 жовтня 2016 року №180-р "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлено останнього на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з 01 листопада 2016 року.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва, наказом Фонду державного майна України від 24 вересня 2018 року № 211-р ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву з 01 листопада 2016 року.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, вимушений прогул ОСОБА_1 становив 473 робочі дні.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Згідно з пп. з п. 1 Порядку №100 Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до п. 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 05 жовтня 2018 року №10 (а.с. 64) середньоденне грошове забезпечення позивача за серпень та вересень 2016 року становило 529,86 грн.

Як зазначено вище, період вимушеного прогулу з 01 листопада 2016 року по 24 вересня 2018 року становив 473 дні, що апелянтом не заперечується, отже середній заробіток позивача за вказаний період становить 250 623,78 грн.(473 х 529,86 грн.).

Щодо доводів апелянта про те, що незаконне звільнення позивача допущено наказом Фонду державного майна України, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу належить стягувати з останнього, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" від 09 грудня 2011 року №4107-VI визначено, що Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності (ч. 1).

Регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням (ч. 2).

Керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду державного майна України (ч. 3).

Отже, оскільки Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву є окремою юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, позивача поновлено на посаду заступника начальника Регіонального відділення фонду Державного майна України по місту Києва, тобто трудові правовідносини у позивача наявні саме з Регіональним відділення Фонду державного майна України по місту Києву. Водночас процедура звільнення (призначення) осіб з відповідних посад визначена ч. 3 ст. 6 Закону України "Про Фонд державного майна України", а тому прийняття наказу Головою Фонду державного майна України є підставою для стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу безпосередньо з Фонду державного майна України.

Щодо посилання апелянта на висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року №369/10046/18, відповідно до яких строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, колегія суддів вважає їх помилковими з огляду на наступне.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №369/10046/18 з метою формування єдиної судової практики щодо застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП України до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, що передбачений ч. 2 ст. 235 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення фонду державного майна України по місту Києву залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку