Справа № 580/4406/22
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4406/22 Суддя першої інстанції: Марина БІЛОНОЖЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» до Драбівського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2022 року Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» (далі - Позивач, АТ «Перший Київський машинобудівний завод») звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Драбівського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач, Драбівський ВДВС), в якому просило:

- визнати бездіяльність Драбівського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невжиття заходів з погашення боргу (недоїмки та штрафних санкцій) Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на користь Головного управління Державної податкової служби у м. Києві за зведеним виконавчим провадженням № 59680285 від 30.07.2019 неправомірною;

- зобов`язати Відповідача вчинити дії з перерахування на небюджетний рахунок Головного управління Державної податкової служби у м. Києві в рамках грошові кошти, отримані від реалізації майна боржника на аукціоні у розмірі 22 366 895,00 грн на погашення недоїмки єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 13 023 989,48 грн, решту в розмірі 9 342 905,52 грн - в рахунок сплати нарахованої пені та застосованих штрафів за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 позову заяву повернуто на підставі п. п. 1, 9 ч. 4 ст. 169 КАС України у зв`язку з пропуском Позивачем строку звернення до суду із цим позовом та відсутністю обґрунтованого клопотання про існування причин поважності пропуску такого строку. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що про допущення Відповідачем неправомірної, на переконання Позивача, бездіяльності останній дізнався або повинен був дізнатися не пізніше жовтня 2019 року, коли у межах зведеного виконавчого провадження було реалізовано майно АТ «Перший Київський машинобудівний завод», або принаймні не пізніше 10.05.2022, коли отримало відповідь Драбівського ВДВС про відмову у перерахуванні коштів. Відтак, за твердженням суду, звернення із цим позовом лише у вересні 2022 року відбувалося поза межами встановленого десятиденного строку, а належних і допустимих доказів причин поважності його пропуску Позивачем не наведено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, АТ «Перший Київський машинобудівний завод» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і передати справу на розгляд суду першої інстанції. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом не було враховано фактичного вчинення Відповідачем триваючого правопорушення щодо Позивача, а також залишено поза увагою, що предметом спору є бездіяльність Драбівського ВДВС щодо АТ «Перший Київський машинобудівний завод», а не його дії чи рішення. Звертає увагу на те, що за практикою Європейського суду з прав людини правило обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму. Підкреслює, що після направлення до суду першої інстанції позову Позивачем отримана чергова відповідь Відповідача, якою, на переконання Апелянта, вкотре підтверджується триваюча бездіяльність останнього. Зауважує, що виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, від контролю за правильністю здійснення його суд фактично самоусунувся.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 10.01.2023.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023 справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.01.2023.

У судовому засіданні представник Позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній доводів і підстав, додаткового підкресливши, що чинним законодавством не визначено строк, протягом якого державний виконавець повинен забезпечити перерахування стягувачу коштів, отриманих від реалізації майна боржника.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 27.09.2022 залишено без руху позовну заяву АТ «Перший Київський машинобудівний завод» з підстав пропуску останнім десятиденного строку звернення до суду із цим позовом, позаяк про існування протиправної, на переконання Позивача, бездіяльності Відповідача, останньому було відомо протягом жовтня 2019 року - квітня 2022 року.

Спосіб усунення недоліків було визначено такий - подання доказів поважності пропуску строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали від 27.09.2022 АТ «Перший Київський машинобудівний завод» було подано клопотання про поновлення строку на оскарження бездіяльності Драбівського ВДВС, в обґрунтування якого Позивачем зазначено, що бездіяльність Відповідача є триваючою, застосування процесуальних наслідків пропуску строку не можуть бути засобами легалізації неправомірної поведінки, а черговим засвідченням бездіяльності Драбівського ВДВС є лист останнього від 16.09.2022, який надійшов на адресу Позивача після подання позовної заяви.

За наслідками розгляду заявленого клопотання Черкаський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про неповажність причин пропуску десятиденного строку звернення до суду, оскільки обставини неперерахування сум для погашення боргу мали бути відомі АТ «Перший Київський машинобудівний завод» ще у жовтні 2019 року після реалізації майна та безумовно були відомі у квітні 2022 року, адже саме із заявою про вчинення таких дій Позивач звертався до Відповідача.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

При цьому згідно ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском строку звернення до суду можливе у випадках: неподання заяви у визначений в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху строк; зазначення у заяві про поновлення строку звернення до суду підстав пропуску строку, які визнані неповажними.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України передбачено, що позовну заяву у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відтак законодавцем встановлений десятиденний строк звернення до суду із позовом, зокрема, про визнання протиправною бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Судовою колегією враховується, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Обумовлений строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом десяти днів від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У розрізі наведеного посилання Апелянта на те, що допущене Відповідачем порушення є триваючим, а відтак цей позов подано у межах визначених ст. 287 КАС України строків, судова колегія вважає необґрунтованим.

В обумовленому аспекті «день, коли особа дізналася про порушення свого права» - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Також порівняльний аналіз словоформ «дізналася» і «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що про допущення бездіяльності Драбівським ВДВС, яка на переконання АТ «Перший Київський машинобудівний завод», є протиправною у межах цього спору, Позивач дізнався або повинен був дізнатися ще у жовтні 2019 року після реалізації майна останнього у межах зведеного виконавчого провадження. Крім того, як правильно вказав Черкаський окружний адміністративний суд, станом на квітень 2022 року Позивачу було достеменно відомо про невчинення Відповідачем дій, спрямованих на погашення боргу у межах зведеного виконавчого провадження.

За таких обставин, повертаючи позовну заяву з підстав пропуску строку звернення до суду, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, суд першої інстанції правильно застосував указані норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У цьому контексті під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Одночасно з цим, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин: вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відтак, звертаючись до суду із цим позивом, АТ «Перший Київський машинобудівний завод» пропустило строк за відсутності наявності об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо звернення до суду у строк, встановлений процесуальним законом.

Указана вище позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 21.07.2022 у справі № 500/498/21.

З приводу аргументів апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції позицій Верховного Суду, висловлених у постанові від 19.06.2018 у справі №464/2638/17, від 11.04.2018 у справі №804/401/17, від 25.03.2020 у справі №175/3995/17-ц, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

У постанові від 19.06.2018 у справі №464/2638/17 Верховний Суд застосовував розуміння поняття «триваюче правопорушення» у площині правовідносин, в яких вже було встановлено, зокрема, рішенням суду, факт самочинного будівництва. У свою чергу щодо обставин справи №580/4406/22, преюдиційний висновок щодо пов`язаних правовідносин відсутній.

Аналогічне за своїм змістом застосування процесуальних норм у розрізі строків звернення до суду мало місце й у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №804/401/17, в якій також в якості підстав стверджувати про протиправну бездіяльність особі було рішення суду, яке набрало законної сили.

У постанові ж від 25.03.2020 у справі №175/3995/17-ц Верховний Суд формулював висновок щодо застосування норм ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», в якому регламентовано строки оскарження рішень та дій органу державної виконавчої служби, без урахування норм п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, в якій встановлені строки оскарження як рішень та дій державного виконавця, так і його бездіяльності.

Отже, на відміну від постанови Верховного Суду у справі №500/498/21, висновки якої були враховані судом апеляційної інстанції, позиції Верховного Суду у справах, на які посилається Апелянт, не є релевантними до спірних правовідносин.

Крім іншого, судова колегія зауважує, що, посилаючись на триваючу протиправну бездіяльність Відповідача, Позивач також вказує на лист Драбівського ВДВС від 16.09.2022 311565/20.6-36, копію якого останній надав до Черкаського окружного адміністративного суду разом із клопотанням про поновлення строку звернення до суду (а.с. 19-23).

Із змісту цього листа вбачається, що АТ «Перший Київський машинобудівний завод» просило Драбівський ВДВС закінчити зведене виконавче провадження шляхом перерахування коштів за цільовим призначення. Поряд з цим позовні вимоги щодо закінчення зведеного виконавчого провадження у межах цієї справи АТ «Перший Київський машинобудівний завод» не заявлялися, що, у площині наведених вище висновків про пропуск Позивачем строку звернення до суду саме із цими позовними вимогами, свідчить про відсутність існуючих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 242-244, 250, 287, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Київський машинобудівний завод» - залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 18 січня 2023 року.