Справа № 185/10/23
Суддя: Шаповалова І. С.
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/10/23
Провадження № 2-а/185/15/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шаповалової І.С.

секретаря судового засідання Величко А.О.,

з участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лісневського Д.О.,

представників відповідача - Шевченко О.В., Асотської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді в порядку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Асотської Олени Вікторівни Головного спеціаліста Павлоградського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Шевченко Олени Вікторівни Головного спеціаліста Павлоградського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 Головного спеціаліста Павлоградського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Шевченко Олени Вікторівни Головного спеціаліста Павлоградського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову посилалася на те, що головним спеціалістом Павлоградського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Асотською О.В. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004492 за ч. 1 ст. 203 КУпАП від 20 грудня 2022 року, а також цього ж дня заступником начальника Павлоградського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Шевченко О.В. було прийнято постанову серії ПН МДН № 004483 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу розміром 1700,00 грн.

Додатково Позивачу було вручене оскаржуване рішення № 21 від 20 грудня 2022 року прийняте головним спеціалістом Павлоградського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Асотською О.В. про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким було вирішено: примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина(ку) російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано її покинути територію України до 18 січня 2023 року.

За таких обставин, позивач просила суд - визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, а також визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від відносно ОСОБА_1 , громадянки російської федерації.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2023 року відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач та її представник позивача позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому. Звернули увагу суду на ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Крім того, зазначили, про те, що позивач має трьох дітей, які є громадянами України.

Представник відповідача проти позову заперечувала, підтримавши наданий відзив на позов. Додатково зазначила, що після закінчення строку дії посвідки, тобто починаючи з 29.06.2022, громадянка російської федерації ОСОБА_1 була зобов`язана в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України. Утім, після закінчення дозволеного строку тимчасового перебування на території України, громадянка російської федерації ОСОБА_1 ухилилася від виїзду з України, чим порушила правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, та перейшла на нелегальне положення в Україні. На підставі викладеного зазначила, що відсутні законні підстави як для надання громадянці російської федерації ОСОБА_1 , а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закону) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно частини 3 статті 3 вказаного Закону іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 23 Закону передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст.26 Закону один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Частиною 4 статті 26 Закону встановлено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом російської федерації 75 2241429, виданого органом ФМС 05001 від 04.09.2015 року.

Громадянство рф позивачка набула у 14-річному віці, що підтверджується її власними поясненнями наданими в судовому засіданні.

Також встановлено, що згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Виконавчим комітетом Юріївської селищної ради від 09.09.2021 року № 1126, позивач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 09.02.2018 року по теперішній час.

30 червня 2021 року позивач отримала посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_1 зі строком дії до 29 червня 2022 року.

Вказане свідчить про прибуття на територію України та проживання позивачки на території України до дати закінчення строку дії посвідки, тобто починаючи з 29.06.2022 у встановленому законом порядку.

Згідно свідоцтва про народження дитини позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження дитини Дніпропетровська область, Юріївський район, с.Затишне.

Згідно свідоцтва про народження дитини позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження дитини Дніпропетровська область, Юріївський район, с.Затишне.

Згідно свідоцтва про народження дитини позивачки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження дитини Дніпропетровська область, Юріївський район, с.Затишне.

Згідно відомостей про перетин державного кордону України з інформаційної бази «Аркан», які долучені представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву, неповнолітні діти позивачки виїхали на територію рф в 2019 році та в 2021 році, більше до України не повертались.

Як пояснила в судовому засіданні позивач її доники дійсно наразі проживають на території рф разом з бабусею та дідусем.

20грудня 2022 року головним спеціалістом Павлоградського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Асотською О.В. відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004492 за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

20грудня 2022 року заступником начальника Павлоградського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Шевченко О.В. було прийнято постанову серії ПН МДН № 004483 про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу розміром 1700,00 грн.

Адміністративне стягнення у вигляді штрафу позивачкою виконано в день його накладення, що підтверджується квитанцією № 94352008 від 20.12.2022 року.

Також розглядом справи встановлено, що після набрання чинності Постановою КМУ № 1232 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану» від 1 листопада 2022 р., позивач звернулась до органів ДМС із заявою про документування її посвідкою на тимчасове проживання в України.

За відомостями наданими УСБУ в Дніпропетровській області (вих.№55/2-4136 від 13.02.2022 року) стосовно ОСОБА_1 наявна інформація, яка свідчить що подальше документування останньої посвідкою на тимчасове проживання недоцільне на підставі п.п.7,11 п.61 Постанови КМУ №322 від 25.04.2018 року, тобто вказана інформація є такою, що свідчить про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку з учиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином.

Рішенням № 21 від 20.12.2022 прийнятим головним спеціалістом Павлоградського відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Асотською О.В. про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким було вирішено: примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина(ку) російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано її покинути територію України до 18 січня 2023 року.

У своїй постанові КАС/ВС від 19.05.2019 у справі № 522/21025/17 зазначає, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відтак, для прийняття обґрунтованої постанови про примусове видворення, необхідно доведення факту ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Таким чином, громадянка російської федерації ОСОБА_1 :

- після закінчення строку дії посвідки, тобто починаючи з 29.06.2022, була зобов`язана в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України;

- після закінчення дозволеного строку тимчасового перебування на території України, громадянка російської федерації ОСОБА_1 ухилилася від виїзду з України, чим порушила правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, та перейшла на нелегальне положення в Україні, що є грубим порушенням законодавства України про правовий статус іноземців;

- дії позивача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, як ухилення від виїзду з України після втрати підстав для перебування в Україні передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення прийнятого відносно нього;

- у позивача відсутні законні підстави для працевлаштування в Україні, а отже, відсутні законні джерела отримання фінансового доходу, що унеможливлює придбання транспортних квитків чи інших проїзних документів а також забезпечення свого перебування та проживання на території України;

- позивач добровільно не виконав рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни;

- із заявою про визнання її біженцем або особою, що потребує додаткового захисту позивач не зверталась, статусу біженця або шукача захисту на день розгляду справи позивач не має.

Таким чином, судом встановлено, що позивач будучи належним чином обізнаний про легальні умови перебування як іноземця на території України, у визначений діючим законодавством України строк, не отримав рішення про надання йому посвідки на тимчасове проживання, за межі України у визначений строк не виїхав, та ухилився від рішення про примусове рішення про примусове повернення, що фактично підтверджує факт ухилення позивача від виїзду за межі території України, ігнорування вимоги чинного законодавства України, законних вимог покинути територію Держави Україна з боку органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції - ДМС.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Між тим, судом встановлено, що доводи позову та відповіді на відзив грунтується переважно на недотримані відповідачем процедури при винесенні оскаржуваних рішень, тоді як достатніх та належних доказів та доводів по суті оскаржуваних актів до суду не надано.

З огляду на встановлене, з аналізу наявних доказів в матеріалах справи, а також норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить висновку, що оскаржувані позивачем рішення є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим заявлені позовні вимоги не належать до задоволення.

Решта доводів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Окрім цього, в умовах збройної агресії російської федерації в Україні, суд зобов`язаний оцінити доцільність та можливість перебування громадянина рф на території нашої держави.

Співставляючи між факт належності позивачки до громадянства рф та наявність у останньої трьох неповнолітніх дітей, які не проживають на території України, регулярні виїзди позивачки на територію рф, суд також враховує, що в умовах збройної агресії російської федерації в Україні, суд оцінючи доцільність та можливість перебування громадянина рф на території нашої держави, що дає підстави вважати, що інтереси державної безпеки потребують видворення позивача.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5-10, 12, ч.1 ст.20, ст.ст. 79, 241-246,250,251,255,257,262,288 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Павлоградського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 Головного спеціаліста Павлоградського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Шевченко Олени Вікторівни Головного спеціаліста Павлоградського відділу Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення і постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію повного судового рішення вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення.

Суддя І. С. Шаповалова