Справа № 380/18687/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/18687/21 пров. № А/857/10817/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Львові суддею Клименко О. М.) в адміністративній справі № 380/18687/21 за позовом Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішення та припису,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року Львівське міське комунальне підприємство по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» (далі також - ЛМКП «Айсберг», позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (далі також - ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області) № 27 від 20 вересня 2021 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін;

- визнати протиправним і скасувати припис ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області № 21/21 від 20 вересня 2021 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що оскаржуваними рішенням та приписом встановлено порушення ЛМКП «Айсберг» вимог порядку формування та застосування державних регульованих цін (тарифів) на послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій.

Зазначені рішення та припис позивач уважає протиправними та такими, що їх належить скасувати, з огляду на те, що зростання тарифів зумовлено зростанням їх основних складових, зокрема, розміру мінімальної заробітної плати та відповідно сум відрахувань, вартості на товарно-матеріальні цінності, паливно-мастильні матеріали, енергоносії внаслідок чого виникла невідповідність діючих тарифів фактичним витратам на надання послуги з управління будинком. У зв`язку з цим з метою належного функціонування підприємства виникла необхідність приведення тарифів до економічно обґрунтованого рівня.

Також позивач стверджував, що із введенням в дію з 10 червня 2018 року Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189) суттєво змінилася система взаємовідносин, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг і такої послуги як утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не передбачено. Натомість визначено послугу з управління багатоквартирним будинком, яка визначається за згодою сторін, і не підлягає державному регулюванню. Відтак, з 10 червня 2018 року виконавчий орган Львівської міської ради позбавлений повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

При цьому позивач зауважував, що відповідно до статей 10, 12 Закону № 2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін. Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Беручи до уваги відсутність в Законі № 2189 положень про обов`язкове укладення договору на надання житлово-комунальних послуг та на встановлення цін (тарифів) за їх надання у письмовій формі, ураховуючи норми цивільного законодавства, зміст правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг зазначається підприємством у помісячних квитанціях на оплату цих послуг, що й підтверджує укладення між підприємством, як надавачем послуг, і їх споживачами правочину в письмовій формі.

Позивач зазначав, що при визначенні тарифів на оплату житлово-комунальних послуг комунальне підприємство керується статтями 10, 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», статтями 189, 190 Господарського кодексу України відповідно до яких суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни. Вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін. Державне регулювання цін на житлово-комунальні послуги, які надає комунальне підприємство, на сьогодні не здійснюється.

Також позивач зазначав, що норма статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення» передбачає відповідальність за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих, а не вільних цін. Тому висновок відповідача про отримання позивачем необґрунтованої виручки є помилковим.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ЛМКП «Айсберг», яке вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішення Виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням № 121 від 09.02.2018), вимоги якого, як стверджує відповідач, порушені позивачем, що призвело до нарахування завищеної плати мешканцям будинку по вул.Огієнка,8 втратило чинність; у виконавчого комітету Львівської міської ради відсутні повноваження встановлювати тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, оскільки тарифи на такі послуги не підлягають державному регулюванню; норма статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення» передбачає відповідальність за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих, а не вільних цін. Тому висновок відповідача про отримання позивачем необґрунтованої виручки є помилковим.

ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу та вказало, що втрата чинності рішення, яке діяло на час виникнення спірних відносин не звільняє позивача від відповідальності; ЛМКП «Айсберг» мешканцям будинку по вул. Огієнка, 8 надавалась послуга з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які є регульованими та встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, тому ЛМКП «Айсберг» допущено порушення порядку застосування регульованих цін тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій; за відсутності укладеного договору на надання зазначених послуг ціни не можуть вважатися вільними.

Також вказує на те, що ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області раніше вже проводилась позапланова перевірка ЛМКП «Айсберг», якою було виявлено аналогічні порушення і які ЛМКП «Айсберг» визнало і повідомило, що ним проведено перерахунок зайво нарахованої плати за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій.

Тому просить апеляційну скаргу ЛМКП «Айсберг» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, з 11 год. 30 хв. 08 вересня 2021 року по 16 год. 00 хв. 15 вересня 2021 року посадові особи ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області на підставі наказу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області від 06 вересня 2021 року № 2818-АГ «Про проведення позапланового заходу державного контролю (перевірки) за обґрунтованим зверненням фізичної особи» та направлення на перевірку № 2473 від 06 вересня 2021 року провели позапланову перевірку за дотриманням ЛМКП «Айсберг» вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 26/2473-ПЗ від 15 вересня 2021 року, в якому встановлено, що ЛМКП «Айсберг» за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року застосувало завищені тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а саме:

- у березні 2020 року застосувало тариф у розмірі 4,82 грн/м кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,70 грн/м кв. (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за березень 2020 року у розмірі 102,88 грн, а тому числі по кв. 14 - 7,82 грн;

- у липні 2021 року застосувало тариф у розмірі 7,82 грн/м кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,47 грн/м кв. (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за липень 2021 року у розмірі 2828,60 грн, а тому числі по кв. 14 - 215,11 грн;

- у серпні 2021 року застосувало тариф у розмірі 7,79 грн/м кв. (з ПДВ) замість встановленого рішенням Львівської міської ради від 09 лютого 2018 року № 121 діючого тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій 4,43 грн/м кв. (з ПДВ, ТПВ, ел./ен. МЗК), внаслідок чого мешканцям будинку зайво нараховано плату за серпень 2021 року у розмірі 2833,39 грн, а тому числі по кв. 14 - 215,47 грн.

У вказаному акті зроблено висновок про порушення ЛМКП «Айсберг» статті 20 Закону України «Про ціни і ціноутворення», а саме внаслідок порушення вимог рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» допущено застосування завищених тарифів за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, що призвело до зайвого нарахування плати мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року - в розмірі 5764,87 грн (у тому числі по кв. 14 - 438,41 грн) та одержання необґрунтованої виручки за період з 01 липня 2021 року 01 вересня 2021 року у розмірі 5661,99 грн.

На підставі акта перевірки № 26/2473-ПЗ від 15 вересня 2021 року ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області винесено:

- рішення № 27 від 20 вересня 2021 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін, у якому вказано, що ЛМКП «Айсберг» допущено застосування завищених тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які є регульованими, що призвело до нарахування завищеної плати мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року та одержання необґрунтованої виручки у розмірі 5661,99 грн, чим порушено вимоги рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» та Закону України «Про ціни та ціноутворення». Цим рішенням вирішено вилучити у ЛМКП «Айсберг» в дохід державного бюджету штраф в сумі 5661,99 грн; зобов`язано повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 5661,99 грн;

- припис № 21/21 від 20 вересня 2021 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін згідно з яким перевіркою встановлено, що ЛМКП «Айсберг» допущено застосування завищених тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які є регульованими, що призвело до нарахування завищеної плати мешканцям будинку по АДРЕСА_1 за період березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року та одержання необґрунтованої виручки у розмірі 5661,99 грн, чим порушено вимоги рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» та Закону України «Про ціни та ціноутворення». Цим приписом вимагається від ЛМКП «Айсберг»: здійснити перерахунок зайво нарахованої плати за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій мешканцям будинку по вул. Огієнка, 8 за період: березень 2020 року, з 01 липня 2021 року по 01 вересня 2021 року у розмірі 5764,87 грн (в т. ч. в рішенні сума 5661,99 грн); забезпечити нарахування плати мешканцям за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 121 від 09 лютого 2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561» до укладення з ними договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

Вважаючи такі рішення та припис протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що під час розгляду справи позивач не спростував висновків відповідача, викладених в акті позапланової перевірки, про порушення ЛМКП «Айсберг» державної дисципліни цін в частині завищення тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, тобто, є регульованими.

Внаслідок цього суму необґрунтованої виручки, одержаної суб`єктом господарювання, який на постійній основі надає житлово-комунальні послуги або має адресного споживача, необхідно повернути споживачам.

Оскаржувані рішення та припис відповідача відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною другою статті 2 КАС України, оскільки підстави для визнання їх протиправними та скасування у суду відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Позивач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо підвищення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, вказує, що зростання тарифів зумовлено зростанням їх основних складових, зокрема, розміру мінімальної заробітної плати та відповідно сум відрахувань, вартості на товарно-матеріальні цінності, паливно-мастильні матеріали, енергоносії внаслідок чого виникла невідповідність діючих тарифів фактичним витратам на надання послуги з управління будинком. У зв`язку з цим з метою належного функціонування підприємства виникла необхідність приведення тарифів до економічно обґрунтованого рівня.

Суд критично оцінює такі твердження позивача, оскільки відповідно до частини першої статті 10 Закону № 2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Абзацом першим частини другої статті 10 Закону № 2189 визначено, що вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Як заначено в акті перевірки № 26/2473-ПЗ від 15 вересня 2021 року та підтверджується матеріалами справи, станом на час проведення перевірки мешканцями будинку по АДРЕСА_1 з ЛМКП «Айсберг» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком не укладався. Споживачам зазначеного будинку підприємство надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які є регульованими, та в частині «постійних складових тарифів» «базовий тариф» встановлені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31 травня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням № 121 від 09 лютого 2018 року).

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» № 5007-VI від 21.06.2012 (далі Закон № 5007) передбачено, що зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін.

Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Тобто, повноваженнями на зміну державних регульованих цін наділені органи, які відповідно до Закону № 5007 здійснюють державне регулювання цін.

Згідно статті 13 Закону № 5007 державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування.

За такого правового регулювання суб`єкти господарювання, до яких належить й позивач у цій справі, не наділені повноваженнями самостійно змінювати державні регульовані ціни навіть у тому випадку, коли їх застосування стає економічно необґрунтованим.

Разом з тим статтею 15 Закону № 5007 передбачено, що Кабінет Міністрів України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які встановили державні регульовані ціни на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, зобов`язані відшкодувати суб`єктам господарювання різницю між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів.

Установлення Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування державних регульованих цін на товари в розмірі, нижчому від економічно обґрунтованого розміру, без визначення джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не допускається і може бути оскаржено в судовому порядку.

Ураховуючи наведену норму Закону № 5007, позивач не був позбавлений права оскаржити у судовому порядку встановлення виконавчим комітетом Львівської міської ради тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, якщо вважав, що їх розмір є нижчим від економічного обґрунтованого, а джерел для відшкодування різниці між такими розмірами за рахунок коштів відповідних бюджетів не визначено.

Проте докази оскарження позивачем у судовому порядку рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31 травня 2011 року «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням № 121 від 09 лютого 2018 року) в матеріалах справи відсутні.

Покликання позивача на те, що з набранням чинності Законом № 2189 виконавчий орган Львівської міської ради позбавлений повноважень щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій суд відхиляє, оскільки згідно з абзацом першим пункту 3-1 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2189 договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Станом на час проведення перевірки позивача договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком між ЛМКП «Айсберг» та співвласниками багатоквартирного будинку по вул. Огієнка, 8 не був укладений, натомість позивачем надавались послуги споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій, тарифи на які, як зазначено вище, є регульованими та встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради.

Аргументи позивача про те, що, беручи до уваги відсутність в Законі № 2189 положень про обов`язкове укладення договору на надання житлово-комунальних послуг та на встановлення цін (тарифів) за їх надання у письмовій формі, ураховуючи норми цивільного законодавства, зміст правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг зазначається підприємством у помісячних квитанціях на оплату цих послуг, що й підтверджує укладення між підприємством, як надавачем послуг, і їх споживачами правочину в письмовій формі суд вважає необґрунтованими, зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Частиною 4 статті 12 Закону № 2189 встановлено, що порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 15 Закону № 2189 договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 2189 управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Аналіз наведених норм Закону № 2189 вказує, що договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком обов`язково укладається в письмовій формі та має містити всі істотні умови договору, визначені частиною третьою статті 12 Закону № 2189. При цьому такий договір укладається згідно з типовим договором, затвердженим Кабінетом Міністрів України або іншим уповноваженим законом державним органом. Викладення змісту правочину щодо наданих житлово-комунальних послуг у помісячних квитанціях на оплату цих послуг та підтвердження таким чином укладення відповідного договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, як зазначає позивач, Законом № 2189 не передбачено.

Крім того, суд відзначає, що вже після проведення позапланової перевірки та винесення відповідачем оскаржуваних рішення й припису позивач уклав із співвласниками багатоквартирного будинку за адресою вул. Огієнка, 8 Договір № 233 від 01 жовтня 2021 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком у письмовій формі, як це імперативно передбачено Законом № 2189.

Покликання позивача на те, що він як суб`єкт господарювання під час провадження господарської діяльності використовує вільні ціни суд, виходячи з фактичних обставин цієї справи, відхиляє, оскільки договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що відповідно до статті 10 Закону № 2189 надає можливість застосовувати вільні ціни, позивачем на момент проведення перевірки укладено не було. А надання послуг споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій передбачає використання позивачем тарифів, які, як зазначено вище, встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, тобто, є регульованими.

Крім того суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що норма статті 20 Закону № 5007 передбачає відповідальність за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих, а не вільних цін, тому висновок відповідача про отримання позивачем необґрунтованої виручки є помилковим, оскільки під час надання послуг споживачам з утримання будинків та прибудинкових територій за відсутності укладеного з такими споживачами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком у позивача був обов`язок використовувати тарифи (ціни) на такі послуги, які є регульованими, а не вільними.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про висновки відповідача, викладені в акті позапланової перевірки, про порушення ЛМКП «Айсберг» державної дисципліни цін в частині завищення регульованих тарифів на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які встановлені виконавчим комітетом Львівської міської ради, є вірними і не спростовані позивачем.

Частиною сьомою статті 7 Закону № 877 передбачено, що у разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

За змістом частини восьмої статті 7 Закону № 877 припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Пунктом першим частини першої статті 20 Закону № 5007 передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.

Відповідно до частини 2 статті 20 Закону № 5007 суми адміністративно-господарських санкцій зараховуються до державного бюджету.

Сума необґрунтованої виручки, одержаної суб`єктами господарювання, які на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача, повертається споживачам.

За таких обставин винесені відповідачем відповідно до вимог пункту першого частини першої статті 20 Закону № 5007 та частини восьмої статті 7 Закону № 877 за результатами позапланової перевірки позивача рішення № 27 від 20 вересня 2021 року про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення державної дисципліни цін та припис № 21/21 від 20 вересня 2021 року про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін є правомірними.

Щодо доводів ЛМКП «Айсберг» про втрату чинності рішення Виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням №121 від 09.02.2018) колегія суддів зазначає таке.

Позаплановою перевіркою встановлено, що ЛМКП «Айсберг» допущено застосування завищених тарифів за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, що призвело до зайвого нарахування плати мешканцям будинку по вул. Огієнка, 8 за період березень 2020 року та з 01.07.2021 по 01.09.2021 у розмірі 5764,87 грн та одержання ЛМКП «Айсберг» необгрунтованої виручки у розмірі 5661,99 грн.

У вищезазначені періоди тарифи за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій були встановлені рішенням Виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» (зі змінами, внесеними рішенням №121 від 09.02.2018).

Згідно із п. 2 Рішення виконавчого комітету № 407 від 09.06.2022 «Про втрату чинності рішень виконавчого комітету від 31.05.2011 № 561, від 23.12.2015 №731 і від 09.02.2018 № 121» це рішення набирає чинності з дня його оприлюднення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності (припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт. під час дії якого вони настали або мали місце.( рішення Конституційного суду України від 9 лютого 1999 року № І-рп/1999).

Відтак, оскільки у періоди березень 2020 року та з 01.07.2021 по 01.09.2021 було чинним рішенням Виконавчого комітету від 31.05.2011 № (зі змінами, внесеними рішенням №121 від 09.02.2018), ЛМКП «Айсберг» повинно було застосовувати тарифи за послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, згідно нього рішення. А втрата чинності вказаного рішення в червні 2022 року жодним чином не звільняє позивача від відповідальності за порушення державної дисципліни цін за попередній період.

Інші доводи апелянта на законність рішення відповідача не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року в справі № 380/18687/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин