Справа № 500/3186/22
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 500/3186/22 пров. № А/857/15655/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Мандзій О.П.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Тернопіль о 13 год. 01 хв. 24 жовтня 2022 року, повне судове рішення складено 26 жовтня 2022 року, у справі №500/3186/22 за позовом ОСОБА_1 до Бережанської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

06.09.2022 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Бережанської міської ради, просила:

визнати протиправною бездіяльність Бережанської міської ради щодо ухилення від виділенні ОСОБА_1 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, для будівництва авто гаражу згідно заяв (клопотань) від 23.06.2021 та 06.08.2021;

визнати протиправним та скасувати рішення Бережанської міської ради №361 від 16.08.2021 в частині відмови ОСОБА_1 у виділенні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 3600 кв.м;

зобов`язати Бережанську міську раду виділити ОСОБА_1 земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, для будівництва авто гаражу; надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, для будівництва авто гаражу згідно заяв (клопотань) ОСОБА_1 від 23.06.2021 та 06.08.2021.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Бережанської міської ради від 16.08.2021 № 361 в частині відмови ОСОБА_1 надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 3600 кв.м. Зобов`язано Бережанську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2021 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,36 га та прийняти рішення з врахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення суду. Визнано протиправною бездіяльність щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.08.2021 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га. Зобов`язано Бережанську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2021 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га та прийняти рішення з врахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення суду. В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем передбачено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: надати дозвіл або надати мотивовану відмову у наданні дозволу. Суд першої інстанції вказав, що відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законом місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу. Суд першої інстанції зазначив, що з огляду на наявність рішення Бережанської міської ради № 392 від 03.09.2021, яким надано ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 60 кв.м. для будівництва та обслуговування автогаражу по АДРЕСА_1 суд відмовляє в частині задоволення вимог позову про визнання протиправною бездіяльність ради щодо ухилення від виділення земельної ділянки для будівництва авто гаражу згідно заяв (клопотань) від 23.06.2021 та 06.08.2021 та вимоги щодо зобов`язання ради виділити ОСОБА_1 земельну ділянку для будівництва авто гаражу. Суд першої інстанції вказав, що незважаючи на те, що законодавець наділив депутатів місцевої ради правом ухвального голосу, це не звільняє їх від обов`язку забезпечити активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, нести обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконувати їх доручення, що в даному випадку зроблено не було. Суд першої інстанції дійшов висновку, що в межах цієї адміністративної справи позивач звернувся до відповідача фактично із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за наслідками розгляду якого суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній обмежився лише направленням позивачу відповіді у формі листа №2441/03-07 від 28.08.2021. Також суд першої інстанції вказав, що при розгляді спірного питання про надання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 3600 кв.м для ведення особистого селянського господарства, відповідач повинен був долучити належні докази про віднесення вищевказаної земельної ділянки до однієї з категорій передбачених статтею 19 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року та прийняти нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач не надав доказів того, що відведення у власність бажаної позивачем земельної ділянки суперечитиме генеральному плану. Скаржник вказує, що обов`язковими умовами для акта індивідуальної дії у даному випадку є зазначення конкретних положень нормативно-правового акта, які передбачають підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою та мотиви відмови. Скаржник зазначає, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. Скаржник вказує, що порушені права позивача мають бути захищені шляхом зобов`язання міської ради надати дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Вказує, що видача такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник скаржника та скаржник апеляційну скаргу підтримали, представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 23.06.2021 ОСОБА_1 звернулась у Бережанську міську раду із заявою про надання безоплатно в особисте користування земельних ділянок, а саме: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель та споруд - 0,10 га, для ведення садівництва - 0,12 га, для будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га (а.с.14).

Вказана заява розглянута на засіданні постійної комісії з питань регулювання земельних відносин по підготовці питань на розгляд сесії Бережанської міської ради 29.06.2021 (протокол №19 засідання комісії від 29.06.2021). Встановлено, що заявницею не надано графічних матеріалів, на яких було б зазначено бажане місце розташування та розмір земельних ділянок (а.с.57).

Листом Бережанської міської ради № 2123/03-07 від 21.07.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що заява про надання земельних ділянок розглянута на засіданні постійної депутатської комісії з питань врегулювання земельних відносин. Для вирішення даного питання по суті, згідно статті 123 Земельного кодексу України, необхідно надати графічні матеріали, на яких зазначити бажане місце розташування та розмір земельних ділянок (а.с.56).

06.08.2021 ОСОБА_1 звернулась до Бережанської міської ради із заявою про надання у безоплатне користування земельних ділянок, а саме: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд - 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,36 га, для будівництва індивідуальних гаражів - 0,01 га (а.с.58). До заяви були надані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельних ділянок, що сторонами не заперечується.

Рішення XII сесії (I засідання) VIII скликання Бережанської міської ради № 361 від 16.08.2021 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 3600 кв.м. для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 , так як це суперечить генплану забудови даної території (а.с.60).

Листом Бережанської міської ради №2441/03-07 від 28.08.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що заява включена в перелік заяв поданих жителями громади щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,10 га в районі АДРЕСА_3 (а.с.59).

Рішенням XII сесії (II засідання) VIII скликання Бережанської міської ради № 392 від 03.09.2021 надано ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 60 кв.м. для будівництва та обслуговування автогаражу по АДРЕСА_1 , із земель не наданих у власність чи користування (а.с.61).

Вважаючи відмови у наданні дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність запитуваних земельних ділянок протиправними та незаконними ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що така фактично зводиться до незгоди позивача з рішенням суду першої інстанції в частині обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, а саме скаржник вважає, що оскільки міська рада безпідставно відмовила у наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, а тому порушенні права мають бути захищені шляхом зобов`язання міської ради надати відповідний дозвіл.

Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно з пунктом «в» частини 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 статті 116 ЗК України).

Частиною 6 статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що такими встановленні підстави, порядок та строки передачі земельної ділянки у власність громадян. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність. За результатами розгляду поданих заяв визначені в статті 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень - надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову. При цьому, встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вказаний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року (справа №2040/6320/18), від 29 квітня 2020 року (справа №812/1552/17), від 16 вересня 2021 року (справа № 480/4011/18), від 01 лютого 2022 року (справа №440/1949/19).

Відповідно до статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання / відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення, (далі - Закон №280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

У постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Така правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 05 березня 2020 року у справі №305/893/17, від 02 квітня 2020 року у справі №308/10004/16-а, від 17 червня 2020 року у справі №522/15253/16-а.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності належить до виключних повноважень органу місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Рішення, дії або бездіяльність відповідної ради за результатом розгляду питання щодо надання земельних ділянок можуть бути оскаржені до суду.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в межах цієї адміністративної справи позивач звернулася до відповідача фактично із клопотанням про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно з переліком.

За наслідками розгляду заяви позивача відповідач як суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідні управлінські рішення, однак щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,10 га відповідне рішення прийнято не було. Відповідач обмежився лише направленням позивачу відповіді у формі листа №2441/03-07 від 28.08.2021, яким повідомив, що заява включена в перелік заяв поданих жителями громади щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,10 га в районі вулиць Молодіжна-Загороди в м.Бережани (а.с.59).

Тобто, фактично відповідач не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом, тоді як вказаний лист за своїм змістом та формою не може вважатись наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи відмовою у наданні такого у розумінні частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Отже, за наведеного правового регулювання, відсутність належним чином оформленого рішення Бережанської міської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,10 га чи відмову у його наданні, винесеного на пленарному засіданні ради, вказує на допущену відповідачем протиправну бездіяльність.

В свою чергу, рішенням Бережанської міської ради №361 від 16.08.2021 «Про надання дозволу на складання проектів із землеустрою щодо відведення у власність та оренду земельних ділянок» позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 3600 кв.м для ведення особистого селянського господарства, з підстав, що це суперечить генплану забудови даної території (а.с.62-64).

Висновки суду першої інстанції щодо не доведення відповідачем наявності тих обов`язкових умов, з якими законодавець пов`язує можливість відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та як наслідок щодо протиправності вказаного рішення №361 від 16.08.2021, сторонами не заперечуються.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування. Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач, звернувшись до органу місцевого самоврядування з заявою про врегулювання земельних відносин, мав обґрунтовані нормами закону сподівання, що її питання буде своєчасно вирішене у встановлений законодавством спосіб, однак при вирішенні питань щодо надання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 3600 кв.м для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,10 га відповідач діяв не у відповідності із законодавчо наданими повноваженнями, оскільки у прийнятому рішення про відмову не довів правомірність такого, покликаючись лише на план забудови території, якому таке рішення суперечитиме, проте без належних доказів та висновків зроблених на підставі їх дослідження, в іншому випадку допустив бездіяльність, яка суперечить законодавчим приписам.

Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

Відповідно до параграфу 47 рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Корецький та інші проти України», щоб положення національного закону відповідали цим вимогам (бути доступний для конкретної особи і сформульований з достатньою чіткістю), він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права, гарантовані Конвенцією. У питаннях, які стосуються основоположних прав, надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права, одним з основних принципів демократичного суспільства, гарантованих Конвенцією. Відповідно закон має достатньо чітко визначати межі такої дискреції та порядок її реалізації. Ступінь необхідної чіткості національного законодавства - яке безумовно не може передбачити всі можливі випадки - значною мірою залежить від того, яке саме питання розглядається, від сфери, яку це законодавство регулює, та від числа та статусу осіб, яких воно стосується («Маестрі проти Італії»).

В рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

За встановлених обставин справи, надаючи правову оцінку аргументам сторін, не заперечуючи, що процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, враховуючи, що в межах спірних правовідносин дослідженню підлягають обставини щодо правомірності дій відповідача, зокрема, дотримання відповідачем вимог законодавства при розгляді та вирішенні заяви позивача щодо надання дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, суд апеляційної інстанції зауважує, що надання відповідного дозволу є одним із етапів погодження і оформлення документів, який відповідно до вимог чинного законодавства є необхідним для прийняття відповідачем як компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність, суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Належним способом захисту прав позивача у спірній ситуації, як це вірно зазначив суду першої інстанції, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.08.2021 в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,36 га та в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, та зобов`язання відповідача прийняти рішення з врахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності дій та бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви позивача від 06.08.2021, вірно обрано спосіб захисту порушених прав позивача, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2022 року у справі №500/3186/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 19.01.2023 згідно з ч.3 ст.321 КАС України