Справа № 420/16164/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 січня 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши заяву представника фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказу

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 09 листопада 2022 року надійшла позовна заява фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Одеській області № 4652-п від 08.11.2022 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 », яким наказано провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , адреса господарського об`єкту: АДРЕСА_2 з 08.11.2022 тривалістю 10 діб. Перевірку провести за період дiяльностi з 11.03.2021 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податку розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності лiцензiй, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що наказ Головного управління ДПС в Одеській області №4652-п від 08.11.2022 є протиправним, необґрунтованим та безпідставним, прийнятим в порушення положень п.п. 75.1.3 п.75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, за відсутності підстав, передбачених п.п. 80.2.2 п.80.2 ст. 82 Податкового кодексу України, для проведення фактичної перевірки. Призначення наказом №4652-п від 08.11.2022 перевірки позивача за попередній період, а саме з 11.03.2021, нівелює саму суть такого виду перевірок як фактичні, та носить характер документальної перевірки, які, вiдповiдно до положень п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції Закону України №2260-IX вiд 12.05.2022), не розпочинаються. Перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятись в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Ухвалою судді від 11.11.2022 позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку статті 262 КАС України.

06 січня 2023 року суд ухвалив рішення у якому вирішив адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказу задовольнити. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС в Одеській області № 4652-п від 08.11.2022 «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ». Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначив, що у відповіді на відзив представник позивача просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на правничу допомогу позивачем було надано ордери на представництво адвокатом Швець Вадимом Анатолійовичем серії ВН №1204054 від 09.11.2022 (а.с.4) та адвокатом Голосовим Юрієм Валерійовичем серії ВН №1209850 від 06.12.2022 (а.с.70) інтересів ФОП ОСОБА_1 в Одеському окружному адміністративному суді; копію платіжної інструкції №502 від 06.12.2022 (а.с.75), відповідно до якої ФОП ОСОБА_1 перерахував грошові кошти у розмірі 10000,00 грн на користь АО «Нікітінський і партнери», а також копію додаткової угоди №2 до договору №28 про надання правової допомоги від 09.11.2022 (а.с.74), відповідно до п.1.5 якої додаткова угода є невід`ємною частиною Договору про надання правової допомоги №28 від 15 липня 2021 року.

Суд зазначив, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, проте, матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги ФОП ОСОБА_1 .

Дослідивши вищезазначені докази, суд не прийшов до висновку про обґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу.

10 січня 2023 року до суду (вх.№980/23) від представника позивача адвоката Голосова Ю.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Заявник зазначає, що із позовною заявою до суду звернувся адвокат Швець В.А. У зв`язку із перебуванням адвоката Швеця В.А. на лікарняному відповідь на відзив до суду подав адвокат Голосов Ю.В. Про те, що разом із позовною заявою не було подано до суду копію договору про надання правової допомоги адвокат Голосов Ю.В. дізнався вже після подання відповіді на відзив.

Заявник вказує, що разом із поясненнями та копією договору про надання правової допомоги адвокат Голосов Ю.В. розраховував подати до суду також відповідь на адвокатський запит від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області, яку отримано 26.12.2022, проте не встиг.

Розглянувши заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає таке.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частинами першою і другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення визначені статтею 244 КАС України. Так, під час ухвалення рішення суд вирішує: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення; 7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, питання розподілу судових витрат не є вимогою адміністративного позову, яка направлена на захист порушених суб`єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

При цьому, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

Відповідно до частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частина перша статті 252 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 КАС України.

У цій справі після ухвалення судом рішення за результатами розгляду справи по суті, представником позивача подано заяву про винесення додаткового судового рішення з питання розподілу судових витрат.

При цьому, лише у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні, суд розглядає питання наявності / відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони та має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення», що не має місце у даному випадку та, власне, й зазначено представником позивача у заяві.

Суд підкреслює, що означені в частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених процесуальною нормою підстав для ухвалення додаткового судового рішення (наприклад, питання чи вимога, щодо якої подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення, фактично вирішено судом в основному рішенні).

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в ухвалі від 19.01.2022 (справа № 500/2632/19), та Верховного Суду - в постанові від 19.03.2020 (справа №640/6209/19).

Вирішуючи вказану заяву, суд не надає оцінку наданим стороною доказам та обґрунтуванням щодо відповідності заявлених витрат на професійну правничу допомогу, проте звертає увагу, що приписами статті 139 КАС України визначено, що сторона подає докази які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, або до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Окрім того, згідно з частиною третьою статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Проте, з матеріалів справи не вбачається заяви позивача, що остаточний розрахунок відповідних витрат та докази будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

При цьому, у заяві представника позивача не вказано поважних причин, які зумовили неможливість подання таких доказів до розгляду справи по суті.

Таким чином суд вважає, що в ухваленні додаткового рішення у справі №420/16164/22 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 252, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В ухваленні додаткового рішення по справі №420/16164/22 за заявою представника позивача адвоката Голосова Ю.В. (вх.№980/23 від 10.01.2023) відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА