Справа № 158/2656/22
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 рокуСправа № 158/2656/22 пров. № А/857/17534/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 про скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року (суддя Костюкевич О.К., м.Ківерці, повний текст складено 11 листопада 2022 року), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області (далі ЦМУ, ДМС відповідно) звернулося до суду із позовом до громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 (далі Громадянин) в якому просило:

примусово видворити за межі території України відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

затримати Громадянина з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (далі ПТПІ), які незаконно перебувають на території України, строком на 6 місяців.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги вказує, що не має наміру покидати територію України, оскільки тут має цивільну дружину, з якою хоче і надалі проживати. Приймав активну участь у спротиву російській агресії, волонтерському русі, антиросійській пропаганді. Зазначає, що звертався до органів міграційної служби про визнання його біженцем чи особи, яка потребує додаткового захисту, однак йому повідомлено, що на час воєнного стану відповідні дії контролюючими органами не здійснюються.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, порушив вимоги ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) і відповідно до статті 30 цього Закону підлягає примусовому видворенню.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.03.2019 відповідача було притягнуто до відповідальності за незаконне перебування на території України, прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 31.03.2019. Відповідачем вказане рішення не оскаржувалось, однак і виконане не було (а.с.9-12).

09.11.2022 відповідач було знову затримано на території України, рішення про примусове повернення в країну походження добровільно ним виконано не було, тому його поміщено до Волинського ПТПІ, за адресою: с. Журавичі вул. Перемоги, 27 Луцького району Волинської області.

Відповідача було ідентифіковано за паспортом громадянина Республіки Азербайджан (а.с.8).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон.

Згідно з пунктом 16 статті 4 Закону іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 Закону встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 21 Закону в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані подавати інформацію про підтвердження наявності фінансового забезпечення на вимогу уповноважених законом службових осіб.

Наявність фінансового забезпечення або гарантія його наявності може бути підтверджена шляхом пред`явлення для контролю:

грошових коштів у національній валюті України або у конвертованій іноземній валюті;

документа із зазначенням суми грошових коштів, на підставі якого можна отримати кошти в банківських установах України;

платіжної картки міжнародних платіжних систем з випискою з особового банківського рахунка заявника, що підтверджує наявну суму грошових коштів;

документа, що підтверджує бронювання або оплату житла, оплату харчування в Україні;

договору на туристичне обслуговування (ваучера);

гарантійного листа приймаючої сторони, що запросила іноземця або особу без громадянства, про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат особи, пов`язаних з її перебуванням на території України та виїздом з України;

проїзного квитка для повернення до країни громадянської належності або країни постійного проживання або до третьої країни.

Частинами першою та п`ятою статті 26 Закону визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Статтею 31 Закону встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

На виконання вимог Закону та з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства Міністерство внутрішніх справа України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, Служба Безпеки України винесли спільний наказ від 23.03.2012 № 353/271/150, яким затвердили «Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (далі -Інструкція № 353/271/150).

Відповідно до пункту 4 Інструкції № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Також у пункті 7 розділу І Інструкції № 353/271/150 зазначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

- невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

- наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;

- якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;

- якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.

Як встановлено вище, 04.11.2015 Громадянин прибув на територію України на законних підставах. За його словами в Україні 2 тижні проходив службу в добровольчому батальйоні «Миргород». Проживав у двоюрідного брата, який був студентом медичного університету ім.Богомольця. Жив на кошти які привіз із собою з Казахстану та допомагали земляки. Потім познайомився з дівчиною, але не міг офіційно зареєструвати шлюб, так як уже перебував на території України нелегально (закінчився дозволений термін перебування). У законному порядку не залишив територію України, оскільки не може покинути цивільну дружину. Власного житла не має. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

Щодо доводів скаржника про те, що він намагався звернутися до органів ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також те, що ще до свого затримання звертався за допомогою до Управління Верховного Комісару ООН в справах біженців та те, що в країні його походження йому загрожує небезпека через його політичні переконання, то слід зазначити, що жодне із наведених тверджень апелянта не підтверджене будь-якими письмовими доказами.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що у відповідача відсутні законні підстави для перебування на території України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для примусового видворення Громадянина, за межі території України.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених вище правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року без змін. Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний