Справа № 640/35520/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом скаргу ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.10.2021 № 472 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 » та наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 23.10.2021 № 276 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити його на посаді інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на його користь середній заробіток за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувані накази є незаконними, та такими, що грубо порушують його трудові права, а відповідачем в неповній мірі встановлено всіх обставин справи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у період з 28 вересня 2021 року по 25 жовтня 2021 року у зв`язку з продовженням лікуваня та підготовкою до проведення чергової операції він перебував на лікуванні в Державній установі «Інститут травматології та ортопедії НАМН України», що підтверджується відповідним консультативним висновком №67052-414024.

З огляду на вказане, висновок відповідача про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин не відповідає дійсності.

На думку апелянта, на час проведення службового розслідування він постійно знаходився за місцем свого проживання, та дисциплінарна комісія не довела ні факту вчинення ним дисциплінарного проступку, ні крайньої ступені тяжкості чи заподіяння шкоди, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Також позивач просить проводити розгляд даної справи за його участю у відкритому судовому засіданні, втім у задоволенні такого клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Так, положеннями статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо, зокрема, прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Отже, для вирішення питання за правилами якого позовного провадження необхідно розглядати спір щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, необхідно встановлювати чи не належить позивач до осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до Закону України «Про запобігання корупції». В іншому випадку такий спір належить розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з приміткою до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище віднесено, зокрема, керівники державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення.

У силу указаного положення Закону посада позивача не відноситься до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказуванння у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з викликом сторін, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2021 року дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), з огляду на положення п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано про те, що 22.10.2021 в день ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, ОСОБА_1 під відеозапис повідомляв, що поважних причин відсутності на робочому місці в нього немає, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, з 12.02.2018 до 16.07.2019 позивач проходив службу на посаді поліцейського взводу № 3 роти №1 полку патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національній поліції в Київській області.

16 липня 2019 року Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 16.07.2019 № 323 о/с позивача було призначено на посаду інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національній поліції в Київській області.

28 квітня 2021 року в державній установі «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» позивачу була проведена операція, що підтверджується відповідною Довідкою-випискою з медичної карти № 566211.

На початку серпня 2021 року, після закінчення свого лікування, позивач приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Однак, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що унеможливлювало подальше проходження служби, позивач вимушений був звернутися повторно до ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» та 26 серпня 2021 року відкрив лікарняний лист в Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Київській області», що розташоване за адресою: місто Київ, вулиця Вишгородська, будинок № 85-А.

У зв`язку з продовженням лікування та підготовкою до проведення чергової операції позивач з 28 вересня 2021 року і по 25 жовтня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».

Однак, 16 жовтня 2021 року до позивача за місцем проживання приїхали начальник відділення тактико-спеціальної підготовки БПСПОП «Миротворець» ОСОБА_2 та командир роти №2 БПСПОП «Миротворець» ОСОБА_3 , які запросили позивача приїхати до місця проходження служби для надання письмових пояснень з приводу його невиходу на службу.

Як вказує позивач, 22.10.2021 до позивача зателефонував командир роти №2 БПСПОП «Миротворець» ОСОБА_3 та попросив приїхати за місцем несення служби, де зачитав позивачу наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області А. Нєбитова від 22.10.2021 № 472 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

01 листопада 2021 року в приміщенні Головного управління Національної поліції Київської області позивач отримав витяг з наказу від 23.10.2021 р. № 276 о/с, в якому зазначено, що, ОСОБА_1 , був звільнений зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», тобто за порушення дисципліни.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні накази відповідача є такими, що прийняті в межах повноважень і у спосіб, визначені нормативно-правовими актами, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIІI «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частини першої статті 3 вказаного Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 3-5 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що особа, яка вступає на службу в поліцію, складає Присягу на вірність народові, усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягати вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень.

Згідно частини першої статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 91 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

У той же час, однією з підстав для звільнення зі служби в поліції є звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п. 6 частини першої ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Для визначення сутності службової дисципліни, обов`язків поліцейських стосовно її дотримання, види дисциплінарних стягнень, порядок їх накладення застосуванню підлягає Закон України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, яким затверджено Дисциплінарний статус Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Статтею 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком згідно із статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Серед іншого, до поліцейських може застосовуватись такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби в поліції.

За правилами частини третьої статті 21 Дисциплінарного статуту перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Частиною четвертою статті 22 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення у вигляді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

З аналізу наведених вище положень Дисциплінарного статуту вбачається, що службова дисципліна поліцейського полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів з питань службової діяльності, бездоганному та неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені, та належному виконанні обов`язків поліцейського, визначених законом. Водночас порушення поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника можуть застосовуватися заходи дисциплінарного стягнення, зокрема звільнення зі служби в поліції.

У даному випадку, притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності є самостійним юридичним наслідком, який настає у разі скоєння ним дисциплінарного проступку. Обставини, що передували притягненню особи до цього виду відповідальності, можуть потягнути за собою настання інших наслідків у вигляді адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, але, це не може слугувати підставою для звільнення працівника поліції саме від дисциплінарної відповідальності.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

З матеріалів справи вбачається, що до керівництва Головного управління надійшов рапорт командира батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області полковника поліції ОСОБА_5 від 07.10.2021 щодо відсутності на робочому місці у період з 28.09.2021 по 18.10.2021 з невідомих причин інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Хмельницької області, освіта вища, на службі в ОВС з 30.10.2014 по 22.09.2015, в НПУ з 13.02.2018 по теперішній час, в посаді з 16.07.2019, діючих дисциплінарних стягнень не має.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що з 26.08.2021 по 27.09.2021 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в Держаній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області», згідно листа вищезазначеної установи вія 06.10.2021 № 33/30-905, який надійшов у відповідь на запит командира БПСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області від 06.10.2021 № 148/109/37/01-2021.

З 28.09.2021 по 18.10.2021 безпідставно не виходив на службу, документи щодо перебування на лікарняному не надавав, причину такого не прибуття на робоче місце, за адресою: АДРЕСА_1 , не повідомляє.

У той же час, з 28.09.2021 по 08.10.2021 працівниками БПСПОП «Миротворець» ГУ були здійсненні заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_1 так як останній на телефонні дзвінки від колег та керівників не відповідав про, що було повідомлено командиру БПСПОП «Миротворець».

У зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин було складено відповідні акти: 28.09.2021 № 9/37, 29.09.2021 № 10/37, 30.09.2021 № 11/37, 01.10.2021 № 12/37, 02.10.2021 № 13/37, 04 10.2021 № 15/37, 05.10.2021 № 16/37, 06.10.2021 № 17/37, 07 10 2021 № 18/37, 08.10.2021 № 19/37, 11.10.2021 № 22/37, 12.10.2021 №23/37, 13.10.2021 №24/37, 14-17.10.2021 №25/37.

Під час проведення службового розслідування було опитано інспектора штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Боярка, Київської області, освіта вища, в ОВС з 17.05.1996 по 11.12.2012, в НПУ з 13.05.2017 по т/час, на займаній посаді з 31.05.2019, діючих дисциплінарних стягнень не має, яка пояснила, що займає посаду інспектора штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області.

Для повідомлення графіку чергувань, та розстановки по місцям служби був здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 , який повідомив, що він не може приступити до виконання службових обов`язків, у зв`язку з тим, що перебуває на лікарняному.

Надалі, було уточнено з якого числа та наголошено, що після виходу з лікарняного потрібно повідомити про вихід на роботу.

28 вересня 2021 року під час звірки лікарняних листів було помічено, що ОСОБА_1 тривалий час не надає лікарняний лист, не виходить на службу та не відповідає на телефонні дзвінки про що було повідомлено командиру Батальйону.

Опитаний командир батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області полковник поліції ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ярдимли, Азербайджан, освіта вища, в ОВС з 26.06.2014 по 07.11.2015, в НПУ з 07.11.2015 по т/час, на займаній посаді 02.08.2021, діючих дисциплінарних стягнень не має, пояснив, що ОСОБА_1 повідомив, що перебуває на лікарняному з 26.08.2021 та після одужання прибуде по місцю несення служби та приступить до виконання функціональних обов`язків.

Відповідно до рапортів працівників ввіреного-підрозділу, вищезазначений працівник на службу не з`являється тривалий час, мобільний зв`язок із ОСОБА_1 відсутній з 28.09.2021. Встановити його місце знаходження не представилось можливим.

Перевірка останнього за місцем проживання не дала жодних позитивних результатів, так як останній за місцем проживання відсутній.

У результаті вказаних обставин, було направлено запит в Державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» від 06.10.2021 № 148/109/37/01-2021 про надання інформації щодо перебування на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні у період з 26.08.2021 по 06.10.2021 ОСОБА_1 .

Після отриманої відповіді від вищевказаного медичного закладу (06.10.2021 № 33/30-905) було встановлено, шо ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в Держаній установі «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» в період з 26.08.2021 по 27.09.2021.

У результаті отриманої інформації, про вищевказані неправомірні дії ОСОБА_1 було повідомлено керівництво ГУНП в Київській області та здійснювались заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_1

08 жовтня 2021 року командир роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області підполковник поліції ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, освіта вища, в ОВС з 19.10.1993 по 15.08.2014, з 05.12.2014 по 07.11.2015, в НПУ з 07.11.2015 по т/час, на займаній посаді з 31.05.2019, діючих дисциплінарних стягнень не має, повідомив ОСОБА_5 , що місцезнаходження ОСОБА_1 встановлено.

Опитаний ОСОБА_3 пояснив, що за вказівкою командира ОСОБА_5 ним було здійснено виїзд 08.10.2021 для з`ясування місцезнаходження ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що останній тривалий час не з`являється на робочому місці та не відповідає на телефонні дзвінки.

За адресами, які надали працівники групи кадрового забезпечення, із записів в особовій справі, було здійснено наступні виїзди, а саме:

- АДРЕСА_2 , встановлено, що за вказаною адресою проживає чоловік приблизно сімдесятирічного віку ОСОБА_7 , який повідомив, що ОСОБА_1 за вказаною адресою ніколи не проживав та не проживає, та взагалі дану особу не знає;

- с. Димер, Вишгородського району, Київської області, встановлено, що є будинок, який знаходиться понад трасою серед поля між с. Козаровичі та с. Димер, адреса на якому не зазначена. За вказаною адресою на момент перевірки нікого не було. Будинок огороджено парканом, на якому висів замок, що свідчило про відсутність господарів.

Надалі, як за вищевказаними адресами ОСОБА_1 знайдено не було, було прийнято рішення повернутися назад в с. Козаровичі, Вишгородського району, Київської області для спілкування з місцевими жителями.

Так під час розмови з одним з АТОвців було встановлено місце можливого перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Зі слів місцевих жителів за даною адресою знаходиться «притон», де збираються низько моральні особи для вживання алкогольних напоїв, де і було виявлено ОСОБА_1 разом із двома жінками літнього віку, з якими останній розпивав спиртні напої.

Під час розмови з ним, для з`ясування причини не виходу на роботу та чому останній не відповідає на телефонні дзвінки. ОСОБА_1 невиразно пояснив, що він запив, та знаходиться в такому стані, шо нічого пояснити не може і на пропозицію поїхати на базу чи до лікаря відмовився.

Також, ОСОБА_3 додав, що ОСОБА_1 був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме хитка хода, тремтячі руки, різкий запах з порожнини рота, неохайний зовнішній вигляд. Про даний факт ОСОБА_3 доповів командиру батальйону.

Надалі під час спілкування із особами які перебували у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 втік, через паркан в невідомому напрямку, хоча обіцяв бути за вказаною адресою та просив пару днів щоб прийти в себе і приїхати на роботу.

У ході проведення службового розслідування, засобами поштового зв`язку, було надіслано лист від 12.10.2021 № 955/109/37/01-2021 в порядку, визначеному частинами шостою-десятою статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337-VII інспектору взводу № 1 роти № 2 БПСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області старшому сержанту поліції ОСОБА_1 в якому було запропоновано прибути до місця проходження служби та написати письмове пояснення, з приводу не виходу його на службу.

У зв`язку з тим, що станом на 16.10.2021 лист перебував на поштовому відділенні та отримувач його не отримав начальник відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області майор поліції ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, освіта вища, в ОВС з 15.11.2012 по 06.11.2015, в НПУ з 07.11.2015 по 06.01.2017, з 06.09.2017 по т/час, на займаній посаді з 09.09.2021, діючих дисциплінарних стягнень не має, 16.10.2021 спільно з ОСОБА_3 здійснив виїзд для вручення листа від 12.10.2021 № 955/109/37/1-2021 про запрошення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 1 роти № 2 БПСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області для надання пояснення щодо його відсутності на службі з 28.09.2021 по теперішній час.

Так, за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 знайдено не було.

Особи, які знаходились за вказаною адресою повідомили, що декілька днів ОСОБА_1 не з`являється та його місцезнаходження їм невідомо.

У зв`язку з чим, були продовжені заходи щодо встановлення ОСОБА_1 під час чого було проведено бесіду з місцевими жителями с. Козаровичі, де було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться по вулиці Володимирська у місцевого жителя.

Прибувши на місце, ОСОБА_1 під відеозапис було вручено лист про запрошення останнього прибути 18.10.2021 о 10.00 для надання пояснення щодо його відсутності на службі з 28.09.2021 по теперішній час.

Також, ОСОБА_2 додав, що зміст листа він прочитав в голос, після чого вручив під підпис ОСОБА_1 .

У свою чергу, 18.10.2021 інспектор взводу № 1 роти № 2 БПСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області старший сержант поліції ОСОБА_1 на місце роботи - БПСПОП «Миротворець» ГУНП в Київській області за адресою: вул. Лисенка, 143, м. Боярка, Київської області для надання пояснення щодо не виходу його на службу не прибув, на телефонні дзвінки не відповідав.

У зв`язку з викладеним був складений акт про відсутність працівника на робочому місці 18.10.2021 № 25/37 та акт не прибуття для дачі пояснень.

У свою чергу, з метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (надалі також - Правила №1179).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил №1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

У пункті 1 розділу IV Правил №1179 передбачено, що поліцейський виконує свої службові обов`язки в тісній співпраці та взаємодії з населенням, територіальними громадами та громадськими об`єднаннями на засадах партнерства і спрямовує свою діяльність на задоволення їхніх потреб.

З аналізу викладених у висновку службового розслідування обставин вбачається, що інформація викладена у рапорті командира батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області полковника поліції ОСОБА_5 підтвердилась та у діях інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» ГУНП в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , вбачаються порушення вимог статті 3, підпунктів 1, 2 та 3 пункту 1 статті 18, статей 19, 64 та 91 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за №2337-VIII, пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, та призвело до безпідставного невиходу на службу в період з 28.09.2021 по 13.10.2021, та 18.10.2021 без поважних причин.

При цьому, відповідно до листа батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» ГУНП в Київській області від 16.12.2021 року № 1080 «Про надання інформації» зазначено, що ОСОБА_1 надав копію консультаційного висновку спеціаліста від 25.10.2021 про те, що в період з 28.09.2021 по 25.10.2021 він проходив курс амбулаторного реабілітаційного лікування в умовах ДУ «ІТО НАМНУ».

З огляду на відповіді сумніву до даного висновку було направлено запит до ДУ «ІТО НАМНУ» від 25.10.2021 про надання інформації чи перебував на стаціонарному, чи амбулаторному лікуванні ОСОБА_1 у період зазначений у висновку, на що отримано відповідь від 17.11.2021 № 243 про те, що ОСОБА_1 був на консультації 25.10.2021 року та йому було надано рекомендації, в стаціонарі клініки він не перебував і лікарняні листи відкриті не були.

Приписами частин першої, третьої статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19 - 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно частини четвертої статті 19 Дисциплінарного статуту обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є:

1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку;

2) попередня бездоганна поведінка;

3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород;

4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди;

5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність;

6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, зокрема, вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення (пункт 2 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту).

Відтак, при оцінці співмірності обраного керівником виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, наявність (відсутність) непогашених дисциплінарних стягнень на момент притягнення його до відповідальності за цим дисциплінарним проступком і, як підсумок, наявність (відсутність) причинного зв`язку із тим чи не сталася ця подія внаслідок особистої безвідповідальності, низьких ділових та моральних якостей позивача та його неналежного ставлення до службових обов`язків.

Як свідчать матеріали справи, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 22.10.2021 № 472 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу № 1 роти № 2 батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 » за порушення службової дисципліни позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При цьому, 22 жовтня 2021 року в день ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_1 під відеозапис повідомляв, що поважних причин відсутності на робочому місці в нього немає (відеозапис долучається).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З огляду на вказане, за порушення службової дисципліни вимог статті 3, підпунктів 1, 2 та 3 пункту 1 статті 18, статей 19, 64 та 91 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за № 2337 - VIII, пунктом 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, та призвело до безпідставного невиходу на службу в період з 28.09.2021 по 13.10.2021, та 18.10.2021 без поважних причин, позивача відповідно до наказу від 23.10.2021 № 276 о/с звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що спірні накази відповідача є такими, що прийняті в межах повноважень і у спосіб, визначені нормативно-правовими актами.

Оскільки судом першої інстанції не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача зі служби в поліції, а вимоги щодо поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання наказів про звільнення протиправними, тому колегія суддів про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук