Справа № 369/10351/22
Суддя: Янченко А. В.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/66/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23.01.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в залі суду у місті Києві адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа: інспектор 4 батальйону 1 роти управління патрульної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції Грушецький Анатолій Миколайович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5911764, -

ВСТАНОВИВ:

20.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа: інспектор 4 батальйону 1 роти управління патрульної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції Грушецький Анатолій Миколайович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5911764.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.09.2022 року інспектором 4 батальйону, 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Грушецьким Анатолієм Миколайовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5911764, відповідно до змісту якої вбачається, що 19.09.2022 року о 12 год. 50 хв. в м. Києві по вул. О. Кошица, 7 ОСОБА_1 керував автомобілем у котрого задній номерний знак був затертий, що не дозволяє чітко визначити символи та мав тимчасовий дозвіл на право керування в котрого закінчився термін дії чим порушив п. 2.1 а. ПДР керування особою транспортним засобом, яка не має права керування таким транспортним засобом, стаття 126 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень.

Позивач вказує, що на його переконання його незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, зазначена постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складання, доказів правопорушення під час складання оскаржуваної постанови інспектором поліції подано не було. Зазначав, що постанова складалася інспектором поліції взагалі без його участі, на місці зупинки постанова не складалася, не оголошувалась, від підпису в постанові не відмовлявся, оскільки про її існування взагалі не знав, а тому дана постанова підлягає скасуванню.

На підставі вище наведеного позивач просив суд, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5911764 від 19.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2022 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Копію Ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2022 року та примірник позовної заяви надіслані на адресу відповідача.

Відповідно до вимог ст. 261 КАС України відповідачу було встановлено строк на подачу відзиву та пояснень на позовну заяву з дня отримання ухвали суду.

02.01.2023 року представником відповідача Управління Патрульної поліції в місті Києві Харчинським Богданом Дмитровичем через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якій останній вказував, що викладенні в позовній заяві твердження позивача не відповідають дійсності, а позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом. Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 162 КАС України, 2. Відзив повинен містити: 1) найменування (ім`я) позивача і номер справи; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, за наявності; 3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; 4) обставини, які визнаються відповідачем; 5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання.

Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються: 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Враховуючи, що відповідач не надав суду докази надіслання наданого до суду відзиву позивачу, даний відзив не приймається судом.

У відповідності до ч. 8 ст. 262 КАС України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.

Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 19.09.2022 року інспектором 4 батальйону, 1 роти Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Грушецьким Анатолієм Миколайовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5911764, відповідно до змісту якої вбачається, що 19.09.2022 року о 12 год. 50 хв. в м. Києві по вул. О. Кошица, 7 ОСОБА_1 керував автомобілем у котрого задній номерний знак був затертий, що не дозволяє чітко визначити символи та мав тимчасовий дозвіл на право керування в котрого закінчився термін дії чим порушив п. 2.1 а. ПДР керування особою транспортним засобом, яка не має права керування таким транспортним засобом, стаття 126 ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 гривень.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За приписами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених ст. 268 КУпАП.

Відповідно до п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, з послідуючими змінами та доповненнями, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, з послідуючими змінами та доповненнями, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 511 від 10.05.2009 року, з послідуючими змінами та доповненнями, передбачено, що особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії, крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 5 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія, талона про проходження державного технічного огляду і ліцензійної картки на транспортний засіб та їх повернення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1086, до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили уповноважена особа видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення. Форма зазначеного тимчасового дозволу затверджується МВС.

Позивачем не було долучено до позову копію відповідного посвідчення водія, чи тимчасовий дозвіл на право керування, позивачем не спростовано, викладені в постанові серії ЕАР № 5911764 від 19.09.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, - твердження, а також не доведено наявність у нього права на керування відповідним транспортними засобом.

Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, зокрема за ст. 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не надано суду доказів спростування вказаних у спірній постанові відомостей.

Оцінюючи в сукупності всі зібрані по справі докази, дані, викладені в постанові, суд критично ставиться до пояснень позивача щодо відсутності в його діях порушень ПДР України.

Суд вважає, що такі пояснення дані позивачем з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки, його пояснення у позовній заяві не підтверджені жодним належним та допустимим доказом.

Про обґрунтованість притягнення позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП також вказує те, що матеріали справи не містять будь-які дані, які б спростовували доводи, викладені в оскаржуваній постанові.

При розгляді справи та винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідачем були належним чином оцінені всі зібрані по справі докази, зокрема, враховані пояснення правопорушника, дотримані вимоги ст. 251, 254, 256, 280 КУпАП, правильно визначено статтю, якою нормою закону передбачено відповідальність за вчинення такого правопорушення та застосовано стягнення в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Окремо слід звернути увагу на те, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Частиною другою статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що постанова серії ЕАР № 5911764 від 19.09.2022 року відповідає вимогам закону, а також враховуючи те, що позивачем не надану суду доказів, що станом на 19.09.2022 року він мав посвідченням водія, чи мав тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, адже ні посвідчення водія, ні тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом ОСОБА_1 до матеріалів справи не долучив, відтак підстав для скасування постанови відсутні та в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем по фактично понесеним.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 9, 126, 247, 251, 254, 256, 280, 283, 284, 293 КУпАП, та ст. 9, 76-78, 244-246, 286 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа: інспектор 4 батальйону 1 роти управління патрульної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції Грушецький Анатолій Миколайович про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5911764 відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.01.2023 року

Суддя А.В. Янченко