Справа № 320/10732/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Кучми А.Ю. та Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року Головне управління ДПС у Київській області звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 кошти в сумі 326444 грн 32 коп в рахунок погашення податкового боргу з єдиного податку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам і неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Відповідач наголошує на тому, що податкова вимога була направлена йому з порушенням установленого порядку, у зв`язку з чим не може бути підставою для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу. Також ОСОБА_1 просить врахувати, що позовні вимоги в цій справі заявлені до нього як фізичної особи, в той час як обов`язок сплачувати єдиний податок у нього виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності саме як фізичною особою-підприємцем.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що за відповідачем обліковується податковий борг у розмірі 326444 грн 32 коп, що виник внаслідок самостійного декларування ним податкових зобов`язань з єдиного податку. У добровільному порядку ОСОБА_1 не сплачує узгоджені податкові зобов`язання, у зв`язку з чим вони підлягають стягненню в судовому порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 зареєстрований як суб`єкт господарювання - фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Київській області.

Відповідач подав податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця: від 10 листопада 2020 року на суму - 150604 грн 10 коп (з яких сплачено 45000 грн 00 коп та 983 грн 28 коп погашено за рахунок переплати); від 08 лютого 2021 року на суму 89084 грн 15 коп; від 07 травня 2021 на суму 132739 грн 35 коп.

Згідно з довідкою Головного управління ДПС у Київській області за ОСОБА_1 обліковується податковий борг у розмірі 326444 грн 32 коп з єдиного податку з фізичних осіб-підприємців.

Головним управлінням ДПС у Київській області виставлено відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 24 листопада 2020 року № 50555-13 на суму податкового боргу 149620 грн 82 коп. Вказану вимогу направлено відповідачу засобами поштового зв`язку та вручено адресату 18 грудня 2020 року. Зазначена обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та не заперечується позивачем.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Київській області, суд першої інстанції виходив з того, що в разі не сплати грошового зобов`язання, що визначене в поданій платником податків декларації, протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця, визначена в декларації узгоджена сума грошового зобов`язання набуває статусу податкового боргу. Також суд першої інстанції зазначив, що зборгованість відповідача підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків та довідкою Головного управління ДПС у Київській області, а докази сплати податкових зобов`язань з єдиного податку в матеріалах справи відсутні.

Також суд першої інстанції врахував заперечення відповідача проти позову, які полягають у тому, що податкову вимогу було направлено з порушенням встановленого строку, зазначивши, що відповідне порушення мало місце, однак недотримання порядку направлення вимоги податковим органом не звільняє відповідача від обов`язку сплатити борг, правомірність нарахування якого не спростована.

Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За правилами п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами Податкового кодексу України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України в разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Зазначені норми права вказують на те, що направлення та вручення платнику податків податкової вимоги є обов`язковою передумовою для звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на тому, що податкову вимогу форми «Ф» від 24 листопада 2020 року № 50555-13 було виставлено йому з порушенням встановленого законом порядку, а саме - строку направлення податкової вимоги.

Положеннями п. 3 розділу ІV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року № 610, після формування податкової вимоги та внесення даних до відповідного реєстру податкова вимога в той самий день реєструється в податковому органі та направляється (вручається) платнику податків.

Матеріалами справи підтверджується, що податкову вимогу від 24 листопада 2020 року № 50555-13 позивач направив платнику податків 14 грудня 2020 року, тобто з порушенням строку, встановленого зазначеною нормою права.

Вирішуючи питання щодо впливу зазначеної обставини на законність позовних вимог Головного управління ДПС у Київській області, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того недотримання порядку направлення вимоги податковим органом не звільняє позивача від обов`язку сплатити борг.

Колегія суддів додаткового наголошує на тому, що порушення строку направлення податкової вимоги від 24 листопада 2020 року № 50555-13 не в день її формування і реєстрації саме по собі не свідчить про незаконність такої вимоги чи про недотримання контролюючим органом вимог п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України.

Як вже зазначалося, податкову вимогу від 24 листопада 2020 року № 50555-13 вручено ОСОБА_1 14 грудня 2020 року. Із адміністративним позовом про стягнення податкового боргу контролюючий орган звернувся у серпні 2021 року, тобто не раніше ніж через 60 календарних днів з дня вручення відповідачу зазначеної податкової вимоги.

Визначальним для розгляду і вирішення цього спору є те, що в ОСОБА_1 наявний податковий борг, розмір якого не заперечується відповідачем, Головне управління ДПС у Київській області забезпечило вручення платнику податків податкової вимоги та звернулося до суду з дотриманням умови, визначеної п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтують також на тому, що адміністративний позов заявлено до ОСОБА_1 як фізичної особи, а не фізичної особи-підприємця. Відповідач наголошує на тому, що фізичні особи не є платниками єдиного податку.

Надаючи правову оцінку зазначеному доводу, колегія суддів враховує, що особливості адміністративної процесуальної правосуб`єктності визначені у ст. 43 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КАС України здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Натомість фізична особа-підприємець не наділена адміністративною процесуальною правосуб`єктності у розумінні ст. 43 КАС України.

Відповідачем у справі про стягнення податкового боргу, що виник у фізичної особи під час здійснення нею господарської діяльності як фізичною особою-підприємцем (без створення юридичної особи), є саме фізична особа. У свою чергу наявність у фізичної особи спеціального статусу, внаслідок якого в неї виникає обов`язок сплачувати податок відповідного виду, належить до обставин, які належить перевіряти в ході розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що належним відповідачем у справі є саме фізична особа ОСОБА_1 , однак умовою для стягнення податкового бору є наявність у нього статусу платника єдиного податку та, власне, фактична наявність податкового боргу і дотримання контролюючим органом процедури звернення до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець і має заборгованість зі сплати єдиного податку, у зв`язку з чим обґрунтовано виходив з того, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Київській області заявлені до належного відповідача.

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 травня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Кучма

В.В. Файдюк