Справа № 320/9834/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 січня 2023 року Справа №320/9834/22
Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі - відповідач, Фінансове управління) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2019 року по 01.10.2022 року включно;

- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2019 року по 01.10.2022 року включно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає про те, що при звільненні з Генштабу Збройних Сил України, за наказом від 04.10.2019 №507, йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення та грошову компенсацію та невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідно, рішенням Окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі № 640/1384/20 відповідачем 23.10.2020 виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 65 307,14 грн. та у справі №320/3563/20 за рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2021, 02.10.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 38567,89 грн., що у сукупності підтверджує факт несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні з позивачем за період з 17.10.2019 по 01.10.2022. ОСОБА_1 вказав, що оскільки його звільнено 16.10.2019, а останню виплату відповідачем здійснено 02.10.2022, останнім затримано розрахунок при звільненні з 17.10.2019 по 01.10.2022 на 1081 день, посилаючись на положення ст. 117 КзПП України та висновки Верховного Суду України у постановах від 31.10.2019 у справі № 825/598/17 та від 31.10.2019 у справі №2340/4192/18, серед інших, постанові Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №240/11214/19, має право на отримання середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні із відповідним застосуванням Фінансовим управлінням п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 18.02.1995 №100, визначає середньоденне грошове забезпечення у розмірі 938,42 грн.

28.10.2022, ухвалою Київського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито та визначено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Також, вказаною ухвалою суду запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву із обґрунтуванням правової позиції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2019 року по 01.10.2022 року включно із наданням усіх наявних матеріалів відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін із роз`ясненням положень ч. ч. 3, 4 ст. 162 КАС України про те, що до відзиву мають бути додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи та наслідки ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, що є підставою для вирішення справи за наявними матеріалами.

Ухвала суду від 28.10.2022 отримана відповідачем засобами електронного зв`язку 28.10.2022, що підтверджується наявною у справі довідкою.

На час вирішення справи судом від відповідача відзиву на позовну заяву не надійшло, заяв клопотань з даного приводу до суду не надходило.

За ч. 5 та ч. 8 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження та за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані сторонами по справі, судом встановлено наступне.

Позиція позивача базується на тому, що оскільки сума належної грошової компенсації не була виплачена йому своєчасно, та не була проведена індексація грошового забезпечення, під час його звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу військової частини, наявні обставини та докази безспірного обов`язку відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 17.10.2019 по 01.10.2022 включно середнього заробітку за час затримки при звільненні на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, із застосуванням Порядку №100.

Враховуючи відсутність правової позиції відповідача щодо предмету заявлених позовних вимог, суд вирішує спір за наявними у справі матеріалами та зазначає, що предметом розгляду у даній справі є середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 17.10.2019 по 01.10.2022 включно, який роботодавець має сплатити згідно ст. 117 КЗпП України за наслідками порушення належного проведення із працівником розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність обставин бездіяльності відповідача за вказаним предметом спору, застосовуючи та дотримуючись положення ст. 2 КАС України.

Відповідно до норм процесуального законодавства вбачається, що частинами 2, 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

За ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

ОСОБА_1 з липня 2018 року по 16 жовтня 2019 року проходив військову службу, зокрема, у Головному управлінні підготовки Збройних Сил України та був зарахований на грошове забезпечення до Генерального штабу Збройних Сил України, звання полковник на посаді начальника відділу забезпечення підготовки Збройних Сил України.

Відповідно до наказу НГШ-Гк ЗС України від 04.10.2019 № 507 ОСОБА_1 звільнений у запас за п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та наказом НГУП ЗС України ЗНГШ ЗС України від 16.10.2019 №227 виключений зі списків особового складу ГУП ЗС України.

ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій Серії НОМЕР_1 видане Управлінням особового складу штабу Командування Сухопутних військ 27.03.2015.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі № 640/1384/20, позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення суду набрало законно сили 08.09.2020 та як вказує позивач, відповідачем 23.10.2020 виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 65 307,14 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 у справі №320/3563/20 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо нарахування та виплати гр. ОСОБА_1 не в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 13.08.2018 по 16.10.2019 включно та зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити гр. ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 13.08.2018 по 16.10.2019 з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За наслідками апеляційного перегляду справи, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022, апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишено без задоволення та рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року залишено без змін.

Відповідно, рішення суду першої інстанції у справі №320/3563/20 набрало законної сили 26.05.2022 та 02.10.2022 відповідачем було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 38567,89 грн.

Обставини проведених виплат ОСОБА_1 Фінансовим управлінням з індексації грошового забезпечення у сумі 38567,89 грн. (02.10.2022) та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 65 307,14 грн. (23.10.2020) підтверджуються скриншотом особового карткового рахунку позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно, суд враховує обставини встановлені у вказаних вище судових рішеннях, зокрема щодо проходження служби ОСОБА_1 в Генеральному штабі Збройних Сил України з липня 2018 ро по 16 жовтня 2019 року, обставини звільнення зі служби наказом від 04.10.2019 № 507, наказу від 16.10.2019 №227 про виключення зі списків особового складу ГУП ЗС України, не проведення з позивачем належного розрахунку при звільненні, а саме не проведення відповідачем індексації грошового забезпечення та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, застосовуючи ч. 4 ст. 78 КАС України.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Зокрема, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до вказаного Закону Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення).

Пунктом 242 вказаного Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

У разі звільнення з військової служби на військовослужбовця оформлюється службова характеристика, в якій відповідний командир (начальник) визначає посаду для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України. Зазначена характеристика додається до особової справи військовослужбовця.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Частиною 3 статті 24 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Втім, ні Законом № 2232-ХІІ, ні Положенням не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

В свою чергу слід звернути увагу на те, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців Збройних сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

В той час, питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Разом з тим, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Так, згідно з ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 16.10.2019 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення наказом №507 від 04.10.2019.

Станом на момент виключення позивача зі списків особового складу відповідачем компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учасника бойових дій, останньому виплачена не була як і не проведена індексація грошового забезпечення.

Відповідно, за наслідками набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду від 07.08.2020 у справі № 640/1384/20 відповідачем 23.10.2020 виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 65 307,14 грн. та у справі №320/3563/20 за рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.10.2021, 02.10.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 38567,89 грн.

З огляду на встановлені обставини, період часу з 17.10.2019 по 01.10.2022 є часом прострочення розрахунку з позивачем при звільненні, дана обставина є безспірною в силу встановлених судовими рішеннями у справах №640/1384/20 та №320/3563/20 неправомірних дій суб`єкта владних повноважень щодо не нарахування грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та не проведення індексації грошового забезпечення, зобов`язання вчинити такі дії та факт проведення з позивачем відповідних розрахунків та виплат, а тому, на думку суду, вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, а відповідно, бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні - протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 04.04.2018 у справі №805/5111/15-а, від 31.10.2019 у справі №825/598/17, від 31.01.2019 у справі №826/5469/15, яка в силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Так зокрема, за висновками Верховного Суду у постанові від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.04.2018 у справі №805/5111/15-а, непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому мають вирішуватись відповідно до Кодексу законів про працю України.

Суд також звертає увагу відповідача на положення п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 18.02.1995 №100 для визначення середнього розміру заробітку позивача, яка відповідно визначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком та середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно, вказаний Порядок №100 підлягає застосуванню відповідачем під час визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідач в свою чергу своїм процесуальним правом щодо викладення правової позиції з приводу заявлених позовних вимог не скористався.

Виходячи з вищевикладеного та встановленого, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

За наслідками вирішення спірних правовідносин у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо судових витрат по справі за ст. 139 КАС України через наявність обставин звільнення позивача від сплати судового збору за п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 9, 14, 77-80, 243-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2019 року по 01.10.2022 року включно.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.10.2019 року по 01.10.2022 року включно.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.