Справа № 580/56/22
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/56/22 Суддя першої інстанції: Кульчицький С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при нарахуванні грошового забезпечення з 29 січня 2020 року до 08 грудня 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за 84 дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні в редакції, що втратила чинність згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити грошове забезпечення з 29 січня 2020 року до 19 жовтня 2020 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошову компенсацію за 84 дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки та одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 25 років із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення з лютого 2020 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам і неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Позивач наголошує на тому, що не просив суд застосовувати мінімальну заробітну плату як розрахункову величину; предметом позову є зобов`язання відповідача перерахувати грошове забезпечення відповідно до прожиткового мінімуму для працездатних осіб як розрахункової величини. Скаржник зазначає, що починаючи з жовтня 2018 року його посадовий оклад не змінювався і становить 4930 грн 00 коп.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають. Відповідач наголошує на тому, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 жовтня 2020 року № 229 був звільнений зі служби та виключений зі списків особового складу частини й усіх видів забезпечення з 19 жовтня 2020 року.

Позивач 15 листопада 2021 року звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити перерахунок грошового забезпечення з 29 січня 2020 року до 19 жовтня 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, компенсації за невикористану відпустку учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, а також виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення.

Листом від 14 грудня 2021 року № 36/1894 позивача було повідомлено про відсутність підстав для застосування при визначенні складових грошового забезпечення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Також зазначено, що немає підстав для виплати індексації грошового забезпечення у зв`язку з тим, що кошти виплачувалися вчасно без порушень строку.

Не погоджуючись із такими діями Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу може бути визначений як із 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, так і з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року. З цих підстав суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи позивача про те, що з 29 січня 2020 року розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями визначаються лише шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, адже він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) встановлено розмір та прядок обчислення грошового забезпечення відповідних категорій осіб.

Так, відповідно до п. 4 Постанови № 704 у редакції, що була чинною до 24 лютого 2018 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

У свою чергу додатки 1, 12, 13, 14 до п. 4 Постанови № 704 також містять примітки, у яких в якості розрахункової величини зазначений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

З 24 лютого 2018 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі - Постанова № 103), якою п. 4 Постанови № 704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Відповідні зміни до приміток внесені не були.

Отже, з 24 лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме - замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 було визнано протиправним та нечинним п. 6 Постанови № 103, яким п. 4 Постанови № 704 викладений у новій редакції.

Позивач наголошує на тому, що починаючи з 29 січня 2020 року відновлено дію п. 4 Постанови № 704 у редакції, яка передбачає використання розрахункової величини, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Визначаючи особливості застосування п. 4 Постанови № 704 у спірних правовідносинах, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду з цього питання, викладену в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21.

Так, Верховий Суд зазначив, що згідно зі ст. 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти.

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України, а також порядок встановлення державних стандартів.

Верховний Суд наголосив на тому, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов, порядку та розміру перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. Під «умовами» слід розуміти встановлення Кабінетом Міністрів України необхідних обставин, які роблять можливим здійснення перерахунку пенсії. Під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців. Величина грошового забезпечення як виплати, що є визначальною при перерахунку пенсії, встановлюється Кабінетом Міністрів України в межах повноважень щодо визначення розміру перерахунку пенсій.

З огляду на викладене Верховний Суд прийшов до висновку, що зазначення у п. 4 постанови № 704 в формулі обрахунку розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням базового державного соціального стандарту (прожиткового мінімуму для працездатних осіб) як розрахункової величини для їх визначення, не суперечить делегованим Уряду повноваженням щодо визначення розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з цим Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Верховний Суд врахував, що п. 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.

У зв`язку з цим Верховний Суд констатував, що положення п. 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, до 01 січня 2020 року - набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на визначені в ч. 3 ст. 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, Верховний Суд прийшов до висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Також Верховний Суд нагадав, що він вже неодноразово наголошував на тому, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 колегія під час розгляду і вирішення цієї справи виходить із того, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу з 01 січня 2020 року належить визначати шляхом застосування норми права, яка передбачає, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) належить множити на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Колегія суддів також враховує, що згідно з п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Під час розгляду і вирішення цієї справи положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» підлягають солідарному застосуванню.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 01 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня 2020 року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями - не впливає в силу вимог п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Суд першої інстанції виходив з того, що розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу може бути визначений як із 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, так і з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, адже за правилами п. 4 Постанови № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу першочергово визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Лише у разі, якщо розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, є меншим ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, розмір відповідних виплат визначається з урахуванням іншої розрахункової величини - 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

З урахуванням положень п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» кожна із величин, зазначених у п. 4 Постанови № 704, на час виникнення спірних правовідносин була однаковою.

Відтак розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивачу протягом зазначеного у позовній заяві періоду належить обчислювати виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року.

Натомість відповідачем при обчисленні розміру грошового забезпечення позивача посадовий оклад та оклад за військовим званням було розраховано з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Так, згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 23 жовтня 2020 року № 350/205/155/62/357 у період з жовтня 2018 року до вересня 2020 року розмір посадового окладу позивача становив 4930 грн 00 коп, розмір окладу за військове звання - 1340 грн 00 коп.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2018 рік становив 1762 грн 00 коп.

Позивач зазначає, а відповідач не заперечує, що для обчислення його посадового окладу застосовується тарифний розряд 23, якому відповідає тарифний коефіцієнт 2,8. Відтак посадовий оклад позивача обчислений відповідачем шляхом множення 1762 грн 00 коп х 2,8, що дорівнює 4933 грн 60 коп.

Згідно з приміткою 1 до додатка 1 до Постанови № 704 у разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.

Таким чином посадовий оклад позивача, у разі його обчислення виходячи з розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2018 рік, дорівнює 4930 грн 00 коп.

У свою чергу оклад за військовим званням «майор», згідно з додатком 14 до Постанови № 704, визначається з урахуванням тарифного коефіцієнту 0,76. Відтак оклад за військовий званням позивача обчислений відповідачем шляхом множення 1762 грн 00 коп х 0,76, що дорівнює 1339 грн 12 коп.

Згідно з приміткою 1 до додатка 14 до Постанови № 704 у разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.

Таким чином оклад за військовим званням позивача, у разі його обчислення виходячи з розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2018 рік, дорівнює 1340 грн 00 коп.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що розмір посадового окладу та окладу за військовим званням позивача було обчислено неправильно - виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 2018 рік, а не розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня календарного року, в якому відбувається нарахування грошового забезпечення.

Зазначене порушення вплинуло на розмір інших складових грошового забезпечення, що обчислюються з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням - грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористаної дні відпустки як учаснику бойових дій та одноразової грошової допомоги при звільненні.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при нарахуванні грошового забезпечення з 29 січня 2020 року до 08 грудня 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за 84 дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні в редакції, що втратила чинність, а також про зобов`язання відповідача вчинити відповідні дії є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Натомість позовна вимога про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення з лютого 2020 року по день фактичного розрахунку не є чіткою і в достатній мірі обґрунтованою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Зокрема колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Можлива несвоєчасна виплата грошового забезпечення не породжує підстав для нарахування індексації.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та є підставою для його скасування і прийняття нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року до 08 грудня 2020 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за 84 дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні в редакції, що втратила чинність згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року до 19 жовтня 2020 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошову компенсацію за 84 дні невикористаної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки та одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за 25 років із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест