Справа № 460/13041/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/13041/21 пров. № А/857/15640/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2022р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій (суддя суду І інстанції: Дудар О.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 28.09.2022р., м.Рівне; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 28.09.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.09.2021р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про зменшення позовних вимог, просила визнати протиправними та скасувати винесені відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДПС у Рівненській обл. наступні рішення:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 08 від 13.07.2021р.;

рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № 08 від 13.07.2021р.;

податкові повідомлення-рішення №№ 08, 08 від 13.07.2021р. (Т.1, а.с.1-15; Т.2, а.с.10-11).

Згідно ухвали суду від 21.09.2021р. вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (Т.1, а.с.175-177).

Відповідно до ухвали суду від 20.09.2022р. суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження (Т.2, а.с.64 і на звороті).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2022р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані прийняті відповідачем ГУ ДПС у Рівненській обл. наступні рішення:

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-08 від 13.07.2021р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 5288 грн. 80 коп.;

рішення № 08 від 13.07.2021р. про застосування штрафних санкцій за донарахування податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску в розмірі 1057 грн. 76 коп.

податкове повідомлення-рішення № 08 від 13.07.2021р. про застосування штрафних санкцій за неподання податкового розрахунку за формою 1ДФ у розмірі 1020 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 08 від 13.07.2021р. про застосування штрафних санкцій за неповідомлення податкового органу про зміни відомостей про об`єкт оподаткування за формою 20-ОПП у розмірі 340 грн.;

стягнуто на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ДПС у Рівненській обл. (Т.2, а.с.65-71).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Рівненській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.73-77).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування /ЄСВ/ у розмірі 5288 грн. 80 коп.); вимог п.51.1 ст.51, пп.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу /ПК/ України, вимог розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку; вимог п.63.3 ст.63 ПК України; п.п.8.2, п.8.5 розділу 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011р. Такі висновки ґрунтуються на тому, що під час проведення перевірки позивачем не надано Книги обліку доходів платником податків, а також інших первинних документів, які б вказували на отримання доходів від здійснення діяльності за КВЕД, внесеним до Реєстру платників єдиного податку (47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах).

При цьому, будь-яких повідомлень від позивача в порядку п.44.5 ст.44 ПК України про втрату документів не поступало.

За відсутності представлення вказаних документів податковим органом використані відомості поданих позивачем податкових декларацій за спірний період.

Також позивач здійснювала підприємницьку діяльність в орендованих у ФОП ОСОБА_2 нежитлових приміщеннях, однак доказів проведення розрахунків в рамках укладеного договору оренди № б/н від 17.04.2018р. не представила.

Водночас, про вказаний об`єкт оподаткування позивач не повідомляла податковий орган шляхом скерування повідомлення за формою 20-ОПП.

Представник позивача адвокат Шелушин Д.І. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її безпідставною, необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення, що відповідає усталеній судовій практиці по аналогічній категорії справ (Т.2, а.с.94-99).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 здійснювала у період з 02.05.2018р. по 02.10.2019р. підприємницьку діяльність, була зареєстрована як фізична особа-підприємець /ФОП/. Основний вид економічної діяльності позивача - 47.71 Роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазина.

Позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування, була платником єдиного податку другої групи, сплачувала єдиний податок шляхом здійснення авансових платежів відповідно до п.п.295.1, 295.2 ст.295 ПК України (Т.1, а.с.127).

02.10.2019р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за № 2007810 (Т.1, а.с.125-126).

В період з 27.05.2021р. по 02.06.2021р. відповідачем ГУ ДПС у Рівненській обл. на підставі наказу № 1026-п від 27.05.2021р. проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 02.05.2018р. по 02.10.2019р., за результатами якої складено Акт № 3731/17-00-07-08/ НОМЕР_1 від 09.06.2021р. (Т.1, а.с.41-42, 43-66).

Згідно висновків проведеної перевірки встановлені наступні порушення позивачем вимог законодавства:

ч.2 п.293.4 ст.293 ПК України, яке полягає у заниженні єдиного податку за 2018 рік на 1174 грн. 05 коп.;

п.167.1 ст.167, п.п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб /ПДФО/ від зайняття підприємницькою діяльністю на 11838 грн. 60 коп., а саме: за 2019 рік 11838 грн. 60 коп.;

пп.1.1, 1.2. 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, а саме: заниження суми військового збору на 986 грн. 55 коп., в т.ч. на 986 грн. 55 коп. за 2019 рік;

п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»: за результатами проведеної перевірки встановлено заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288 грн. 80 коп., в тому числі за 2019 рік на 5288 грн. 80 коп.;

п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»: непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, що підтверджує виконання розрахункової операції, на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання;

п.51.1 ст.51, пп.«б» п.176.2 ст.176 ПК України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 4 від 13.01.2015р., оскільки позивачем не подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) за ІІ-IV квартали 2018 року, І-IV квартали 2019 року;

пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.п.44.1, 44.3 ст.44 ПК України: не забезпечено зберігання в повному обсязі первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

п.63.3 ст.63 ПК України, п.п.8.2, 8.5 розділу 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011р., а саме: повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку по терміну подання з 03.10.2019р. по 17.10.2019р. до контролюючого органу не подано.

25.06.2021р. позивач подав заперечення на Акт перевірки (Т.1, а.с.67-72).

Згідно відповіді на заперечення ГУ ДПС у Рівненській обл. № 1321/17-00-07-08-04 від 08.07.2021р. висновки Акта перевірки № 3731/17-00-07-08/ НОМЕР_1 від 09.06.2021р. залишено без змін (Т.1, а.с.73-85).

13.07.2021р. ГУ ДПС у Рівненській обл. прийняло такі рішення:

податкове повідомлення-рішення № 08 про застосування штрафних санкцій за порушення законодавства з патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 6577 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 08 про застосування штрафних санкцій з ПДФО в розмірі 1020 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 08 про застосування адміністративного штрафу та інших санкцій в розмірі 340 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 08 про застосування адміністративного штрафу та інших санкцій в розмірі 1020 грн.;

податкове повідомлення-рішення № 08 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 1233 грн. 19 коп.;

податкове повідомлення-рішення № 08 про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 1467 грн. 56 коп.;

податкове повідомлення-рішення № 08 про збільшення грошового зобов`язання з ПДФО на суму 14798 грн. 25 коп.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-08 від 13.07.2021р. на суму 5288 грн. 80 коп.;

рішення № 08 від 13.07.2021р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафу в розмірі 1057 грн. 61 коп. (Т.1, а.с.16-40).

Не погодившись із зазначеними рішеннями, позивач 26.07.2021р. звернулася зі скаргою до ДПС України (Т.1 а.а.с.86-99).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги № 20530/6/99-00-06-02-01-06 від 08.09.2021р. вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-08 від 13.07.2021р., рішення № 08 від 13.07.2021р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення (т.1 - а.а.с.103-105).

Згідно рішення про результати розгляду скарги ДПС України № 25054/6/99-00-06-01-04-06 від 05.11.2021р. скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Рівненській обл. №№ 08, 08, 08, 08, 08, а в цій частині скаргу задоволено; залишено без змін податкові повідомлення-рішення №№ 08 та 08 від 13.07.2021р. (Т.2, а.с.12-19).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в акті документальної перевірки не викладені всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податку, які стосуються фактів виявлених порушень податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.

Під час проведення перевірки позивач надала достатню кількість документів щодо здійснення нею роздрібної торгівлі одягом в спеціалізованих магазинах та отримання доходу від вищевказаного виду діяльності, що дає їй право права перебувати на другій групі єдиного податку.

Зокрема, позивачем вказано місце здійснення такої діяльності (спеціалізований магазин за адресою: Рівненська обл., м.Дубно, Майдан Незалежності, 9); облік отриманих доходів здійснювала у довільній формі шляхом ведення Книги обліку доходів, яку було надано в межах перевірки.

Також чинне податкове законодавство (ст.ст.291, 296 ПК України) не зобов`язують платника єдиного податку другої групи (не платника ПДВ) вести облік понесених витрат.

Отже, такі фізичні особи-підприємці не повинні підтверджувати первинними документами витрати на придбання товарів/послуг, а повинні вести облік доходів з урахуванням вимог п.44.1 ст.44 ПК України. Водночас, такі фізичні особи-підприємці повинні підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу (ст.292 ПК України).

Таким чином, твердження податкового органу про ненадання документів, які підтверджують придбання та походження товару, є безпідставним і таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Також ГУ ДПС у Рівненській обл. не досліджено та не визначено, яку саме діяльність за КВЕД, не внесену до Реєстру платників єдиного податку, здійснювала ФОП ОСОБА_1 , не наведено обґрунтованих доказів, що стали підставою для висновків про обов`язок платника податків здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивач здійснювала господарську діяльність, яка відповідає видам економічної діяльності КВЕД 47.71 - Роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах, що зазначена у Реєстрі платників єдиного податку.

Оскільки перевіркою не підтвердився факт заниження чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік, тобто, бази для нарахування ЄСВ, то податковий орган дійшов неправомірного висновку про заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288 грн. 80 коп.

З цих же підстав підлягає до скасування рішення № 08 від 13.07.2021р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в розмірі 1057 грн. 76 коп.

Договір оренди частини нежитлового приміщення від 17.04.2018р. був укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , тобто, з суб`єктом господарювання. В силу вимог п.177.8 ст.177 ПК України позивач не мала обов`язку подавати податкові розрахунки форми 1ДФ за ІІ-IV квартали 2018 року, I-IV квартали 2019 року, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № 08 від 13.07.2021р. не ґрунтується на вимогах закону.

Окрім цього, діюче законодавство не зобов`язує фізичних осіб-підприємців у разі припинення підприємницької діяльності подавати повідомлення форми № 20-ОПП.

Висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи правильність наданої судом першої інстанції правової оцінки оскаржуваним позивачем індивідуальним актам в контексті недотримання відповідачем ч.2 ст.2 КАС України при його прийнятті, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Підпунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Підпунктом 78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Відповідно до змісту п.2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затв. наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015р., акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати.

Згідно з п.5 розділу ІІ вказаного Порядку факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.

Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.

Аналізуючи зміст наведених норм Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суд у постанові від 21.02.2020р. у справі № 826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постанові від 22.09.2020р. у справі № 520/8836/18, окрім наведених вище висновків, Верховний Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Отже, зміст висновків наведених постанов свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 була зареєстрована суб`єктом господарювання Дубенською РДА 02.05.2018р. та перебувала на обліку в Дубенській ДПІ ГУ ДПС у Рівненській обл.

Позивачем згідно норм чинного податкового законодавства подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та взято на облік як платника єдиного податку другої групи.

Діяльність ФОП ОСОБА_1 припинена 02.10.2019р., що підтверджується записом про проведення підприємницької діяльності № 2007810, та не заперечується відповідачем.

Таким чином, на момент проведення перевірки контролюючим органом процедура припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 була завершеною, через що у контролюючого органу не було правових підстав для проведення перевірки позивача відповідно до пп.78.1.7. п.78.1 ст.78 ПК України у червні 2021 року, тобто, після державної реєстрації припинення діяльності суб`єкта підприємницької діяльності.

Вказані обставини апелянтом не спростовані, будь-яких заперечень таких висновків суду першої інстанції не зазначено.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлені главою 1 розділу XIV ПК України.

За правилами п.291.2 ста.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст.297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до приписів п.297.1 ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів:

1) податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених абзацами другим і третім підпункту 133.1.1 та підпунктом 133.1.4 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу;

2) податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою;

3) податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, крім податку на додану вартість, що сплачується фізичними особами та юридичними особами, які обрали ставку єдиного податку, визначену підпунктом 1 пункту 293.3 статті 293 цього Кодексу, а також що сплачується платниками єдиного податку четвертої групи;

4) податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм, позичку) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва;

5) рентної плати за спеціальне використання води платниками єдиного податку четвертої групи.

Суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відповідно до п.291.4. ст.291 ПК України поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

За вимогами, які діяли у відповідний спірний період (2017-2020 роки) платники єдиного податку поділялися на групи за такими правилами :

1) перша група - це фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 грн.;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 грн. (не поширюється на ФОП, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, що відносяться виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи);

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 грн.;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники.

Відповідно до пп.298.1.1 п.298.1 ст.298 ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

За вимогами пп.5 п.298.3 цієї статті у заяві зазначаються такі обов`язкові відомості, як обрані суб`єктом господарювання види господарської діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010.

За правилами п.п.293.1, 293.2, 293.3 ст.293 ПК України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки). Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - у межах до 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - у межах до 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати. Відсоткова ставка єдиного податку для платників третьої групи встановлюється у розмірі: 1) 3 відсотки доходу - у разі сплати податку на додану вартість; 2) 5 відсотків доходу - у разі включення податку на додану вартість до складу єдиного податку.

У силу вимог пп.2 п.293.4 ст.293 ПК України до доходу платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці), отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи, встановлюється ставка єдиного податку у розмірі 15 відсотків.

За приписами п.7 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Національний класифікатор України «Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010» затверджений наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 457 від 11.10.2010р. та набрав чинності з 01.01.2012р.

КВЕД вміщує секцію G «Оптова та роздрібна торгівля; ремонт автотранспортних засобів і мотоциклів», до якої входять розділ 46 «Оптова торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами», і розділ 47 «Роздрібна торгівля, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами».

Методологічні основи та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності затверджені наказом Державної служби статистики України № 396 від 23.12.2011р.

Згідно з цими поясненнями секція G включає оптову та роздрібну торгівлю (тобто продаж без перероблення) будь-якими видами товарів і надання допоміжних послуг, пов`язаних із торгівлею товарами. Оптова та роздрібна торгівля є кінцевим етапом у реалізації (розподіленні, дистрибуції) товарів. Відмінність між розділами 46 (оптова торгівля) та 47 (роздрібна торгівля) базується на типі споживача, що переважає. Оптова торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів роздрібним торговцям, підприємствам й організаціям або іншим оптовикам, діяльність агентів чи посередників з купівлі товарів від імені подібних осіб або продажу товарів подібним особам і компаніям. Основними типами підприємств у сфері оптової торгівлі є оптові торговельні підприємства, тобто оптовики, які отримують право власності на товари, які вони продають, а саме: оптові торговці або біржовики, промислові дистриб`ютори (підприємства оптової торгівлі, що спеціалізуються на продажу промислових товарів), експортери, імпортери, закупівельні організації, філії та офіси з продажу (крім магазинів роздрібної торгівлі), які утримуються підприємствами добувної промисловості (окремо від заводів і шахт) для збуту власної продукції і функції яких не обмежені прийманням замовлень, що виконуються шляхом прямого відвантаження товарів із заводів або шахт. Роздрібна торгівля - це перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню в магазинах, торгових центрах, наметах, кіосках, компаніями поштового замовлення, вуличними торговцями, споживчими кооперативами, компаніями, що спеціалізуються на організації аукціонів тощо. Більшість підприємств роздрібної торгівлі отримують право власності на товари, які вони продають, однак деякі з них виступають як агенти та від імені замовника здійснюють продаж товарів на умовах консигнації або комісії.

Згідно з такими поясненнями розділ 47 КВЕД включає роздрібну торгівлю, крім торгівлі автотранспортними засобами та мотоциклами, а саме, перепродаж (продаж без перероблення) нових або уживаних товарів для особистого споживання або домашнього користування переважно населенню, який здійснюють магазини, торгові центри, кіоски, намети, компанії поштового замовлення (у т. ч. у мережі Інтернет), рознощики і вуличні торговці, споживчі кооперативи тощо.

Роздрібну торгівлю класифікують насамперед за типом місця торгівлі (роздрібну торгівлю в магазинах - у групах 47.1-47.7; роздрібну торгівлю поза магазинами - у групах 47.8-47.9). Роздрібна торгівля в магазинах включає роздрібну торгівлю уживаними товарами (клас 47.79). Роздрібна торгівля в магазинах у подальшому розподіляється на спеціалізовану (групи 47.2-47.7) та неспеціалізовану роздрібну торгівлю (група 47.1). Спеціалізовану роздрібну торгівлю новими товарами класифікують за асортиментом товару, який підлягає продажу. Торгівля поза магазинами деталізована за формами торгівлі, такими як роздрібна торгівля з лотків і на ринках (група 47.8) та інші форми роздрібної торгівлі, що їх здійснюють поза магазинами, зокрема, за поштовим замовленням або через мережу Інтернет, шляхом доставки «від порога до порога», за допомогою торгових автоматів тощо (група 47.9).

При цьому, товари, які описані у цьому розділі, обмежуються товарами, зазвичай іменованими як споживчі товари (за визначенням, наведеним у наказах Держкомстату № 519 від 14.11.2006р., № 480 від 29.12.2007р., споживчі товари (послуги) - це товари (послуги), що використовуються населенням для особистого або загальносімейного споживання), або товари роздрібної торгівлі. Отже, товари, що зазвичай не класифікують як товари роздрібної торгівлі (зерно, руди, промислове устаткування тощо), не включені до цього розділу.

Як встановлено судом першої інстанції, в охоплений перевіркою період позивач мала статус суб`єкта господарювання ФОПа і перебувала на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи (20 %) за такими видами діяльності: КВЕД 47.71 (основний) роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах.

Згідно з поясненнями до КВЕД 47.71 «Роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах» цей клас включає: роздрібну торгівлю одягом; роздрібну торгівлю хутряними виробами; роздрібну торгівлю різними аксесуарами, такими як рукавички, краватки, підтяжки тощо.

Під час перевірки ОСОБА_1 представила договір оренди частини нежитлового приміщення від 17.04.2018р., за умовами якого вона орендувала частину нежитлового приміщення загальною площею 25 кв.м на першому поверсі будівлі з метою облаштування орендарем торгової точки за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.106-111).

Вказаний договір було укладено з ФОП ОСОБА_2 .

Зазначені документи підтверджують наявність у позивача торгового місця, де вона проводила торгівлю одягом згідно із зареєстрованим видом діяльності.

Відтак, висновки відповідача про те, що позивача не надала підтвердження щодо здійснення нею роздрібної торгівлі одягом в спеціалізованих магазинах та отримання доходу від вищевказаного виду діяльності, є помилковими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно п.296.1 ст.296 ПК України фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть облік у довільній формі шляхом помісячного відображення отриманих доходів.

Згідно матеріалів перевірки облік отриманих доходів позивач в обревізований період здійснювала у довільній формі шляхом ведення Книги обліку доходів № 540, яку було надано в межах перевірки (Т.1, а.с.139, 166-173).

Водночас, приписи ст.ст.291, 296 ПК України не зобов`язують платника єдиного податку другої групи (не платника ПДВ) вести облік понесених витрат.

Отже, із урахуванням норми п.296.1 ст.296 ПК України, такі фізичні особи-підприємці не повинні підтверджувати первинними документами витрати на придбання товарів/послуг, а зобов`язані вести облік доходів з урахуванням вимог п.44.1 ст.44 ПК України, а також зобов`язані підтверджувати факт включення або не включення певних доходів до загального складу доходу (ст.292 ПК України).

Документами, що підтверджують дохід для ФОПа, є документи, що засвідчують надходження коштів на поточний рахунок в банку або надходження готівкових коштів.

У разі застосування РРО, доходи вказані ФОП-платником єдиного податку згідно абз.1 п.296.1 ст.296 ПК України, підтверджується звітами РРО/ПРРО та виписками про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

В разі незастосування РРО/ПРРО підтвердженням доходів будуть записи в книзі КОРО (здійсненні на підставі розрахункових квитанцій) та виписки про рух коштів на рахунках, відкритих в установах банків.

Таким чином, твердження податкового органу про ненадання ОСОБА_1 документів, які підтверджують придбання та походження товару, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Також ГУ ДПС у Рівненській обл. під час проведення перевірки не досліджено та не зазначено, яку саме діяльність за КВЕД, не внесену до Реєстру платників єдиного податку, здійснювала ФОП ОСОБА_1 , не наведено доказів, що стали підставою для висновків про обов`язок платника податків здійснювати діяльність на загальній системі оподаткування.

Окрім цього, згідно приписів п.299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках.

Із змісту п.299.11 ст.299 ПК України слідує, що прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Отже, донарахування податків та зборів особі, яка перебувала на спрощеній системі оподаткування, може мати місце виключно у випадку попереднього прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку у встановлених законом випадках.

Разом з тим, в розглядуваному випадку такого рішення відповідач не приймав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач здійснювала господарську діяльність, яка відповідає видам економічної діяльності КВЕД 47.71 «Роздрібна торгівля одягом в спеціалізованих магазинах», що відповідає видам діяльності, зазначеним у Реєстрі платників єдиного податку.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 вказаного Закону для фізичних осіб - підприємців базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному - кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 цього Закону максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Перевіркою встановлено, що у 2018 - 2019 роках позивач найманих осіб не мала, нараховувала і сплачувала ЄСВ за себе мінімальною ставкою, вказуючи відповідну мінімальну суму доходу, як базу для нарахування ЄСВ.

Оскільки перевіркою не підтвердився факт заниження чистого оподатковуваного доходу за 2019 рік, тобто, бази для нарахування ЄСВ, тому податковий орган дійшов помилкового висновку про заниження суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 5288 грн. 80 коп. за 2019 рік.

За таких умов вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-08 від 13.07.2021р. на суму 5288 грн. 80 коп. не ґрунтується на вимогах закону.

З цих же підстав слід вважати протиправним рішення № 08 від 13.07.2021р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафу в розмірі 1057 грн. 76 коп.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ОСОБА_1 приписів п.51.1 ст.51, пп.«б» п.176.2 ст.176 ПК України, розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 4 від 13.01.2015р., а саме: не подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ) за ІІ-IV квартали 2018 року, І-IV квартали 2019 року.

Згідно з договором оренди частини нежитлового приміщення від 17.04.2018р. розмір орендної плати складав 6000 грн. в місяць; фактично позивач сплачувала орендну плату готівковими коштами.

Відповідно до висновків податкового органу ОСОБА_1 зобов`язана була подавати щоквартально податковий розрахунок форми 1ДФ відповідно до вимог ст.176 ПК України.

Згідно з приписами п.176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Поряд з цим, відповідно до п.177.8 ст.177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи договір оренди частини нежитлового приміщення від 17.04.2018р. укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Оскільки орендодавець ФОП ОСОБА_2 мала статус фізичної особи-підприємця, тому позивач в силу вимог п.177.8 ст.177 ПК України не мала обов`язку подавати податкові розрахунки форми 1ДФ за II-IV квартали 2018 року, I-IV квартали 2019 року, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № 08 від 13.07.2021р. слід визнати протиправним.

Згідно з п.63.3 ст.63 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може прийняти рішення про зміну основного та неосновного місця обліку великого платника податків, у тому числі визначити, що облік такого платника податків здійснює територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, який здійснює супроводження великих платників податків, та його структурні підрозділи в разі створення.

Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.

Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.

Відповідно до п.8.2 Порядку обліку платників податків і зборів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1588 від 09.12.2011р., об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.

Згідно п.8.5 цього Порядку у разі зміни відомостей про об`єкт оподаткування (а саме: зміна типу, найменування, місцезнаходження, виду права або стану об`єкта оподаткування), платник податків надає до контролюючого органу за основним місцем обліку повідомлення за формою № 20-ОПП з оновленою інформацією про об`єкт оподаткування, щодо якого відбулися зміни, в такому самому порядку та строки, як і при реєстрації, створенні чи відкритті об`єкта оподаткування.

При цьому, в разі зміни призначення об`єкта оподаткування або його перепрофілювання інформація щодо такого об`єкта оподаткування надається в повідомленні двома рядками, а саме: в одному рядку зазначається інформація про закриття об`єкта оподаткування, призначення якого змінюється, у другому - оновлена інформація про об`єкт оподаткування, який створено чи відкрито на основі закритого, при цьому ідентифікатор об`єкта оподаткування змінюється.

Вказані норми не зобов`язують фізичних осіб-підприємців у разі припинення підприємницької діяльності подавати повідомлення форми № 20-ОПП, а тому твердження податкового органу про необхідність подання повідомлення про зміни відомостей про об`єкт оподаткування платником податку за терміном подання з 03.10.2019р. по 17.10.2019р., не ґрунтується на нормах закону.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення № 08 від 13.07.2021р. належить вважати протиправним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого та послідовного висновку про те, що спірні рішення, які були прийняті ГУ ДПС у Рівненській обл., є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Висновок суду про протиправність рішень податкового органу зроблено з дотриманням вимог КАС України, оскільки він, вживши заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, всебічно, повно та об`єктивно оцінив наявні у справі докази і постановив законне й обґрунтоване рішення.

Водночас, доводи апелянта побудовані на переоцінці наявних доказів і усуненні помилок застосування норм матеріального права судом першої інстанції; будь-яких нових доказів до матеріалів справи останнім не представлено.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Рівненській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2022р. в адміністративній справі № 460/13041/21 залишити без задоволення, а вказані рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Рівненській обл., утворене як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Дата складання повного тексту судового рішення: 19.01.2023р.