Справа № 500/4421/22
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4421/22

20 січня 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Окуневича Михайла Валентиновича звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому з урахуванням нової редакції позовної заяви від 20.12.2022 (а.с.36-42) просить:

скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу період роботи ОСОБА_1 за суміщенням з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технічному училищі Тернопільського державного технічного університету та нарахувати і виплатити грошову допомогу в розмірі десяти пенсій, відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В обґрунтування позову вказує, що з 19.06.2022 ОСОБА_1 призначено вперше пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.09.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про нарахування та виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, що передбачено пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті грошової допомоги та не зараховано до спеціального стажу роботи період з 01.03.2001 по 30.06.2009, оскільки посада «завідувач відділу» не передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». При цьому документи щодо роботи за суміщенням не враховані органом Пенсійного фонду з незрозумілих для позивачка підстав.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивач з 01.03.2001 по 30.06.2009 працювала на умовах контракту завідувачем відділу молодших спеціалістів у Зборівському технічному училищі Тернопільського державного технічного університету.

Крім того, в той же самий період ОСОБА_1 працювала за суміщенням викладачем української мови і літератури.

Позивач стверджує, що оскільки єдиною умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги, є наявність факту роботи на посадах та у закладах, віднесених до відповідного переліку, тому їй протиправно не зараховано період роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технічному училищі Тернопільського державного технічного університету до педагогічного стажу. У випадку зарахування спірного періоду до спеціального стажу вона набуде права на отримання грошової допомоги в розмірі десяти пенсій.

Відтак вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

10.01.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач з позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними з огляду на таке.

ОСОБА_1 з 19.06.2022 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Під час розгляду заяви позивача виявлено, що період роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 неможливо зарахувати до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, оскільки посада «завідувач відділу» для вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації не передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відтак за матеріалами пенсійної справи у ОСОБА_1 недостатньо стажу роботи, що дає право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій та відсутні підстави для її виплати, тому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20 у перерахунку пенсії позивачу відмовлено.

З огляду на вказане просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.54-56).

Також Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області до відзиву надано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.60-99).

11.01.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечує з таких підстав.

ОСОБА_1 з 19.06.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

15.09.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20 ОСОБА_1 відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю спеціального стажу.

Згідно поданих документів та даних персоніфікованого обліку страховий стаж позивача складає 42 роки 1 місяць 15 днів, спеціальний стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років - 28 років 5 місяців 9 днів.

Під час розгляду заяви від 15.09.2022 встановлено, що відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 до спеціального стажу роботи, оскільки посада «завідувач відділу» у вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації не передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Відтак відсутній стаж необхідний для нарахування грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо зарахування періоду роботи за суміщенням з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технічному училищі Тернопільського державного технічного університету до спеціального стажу, то представник відповідача зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» визначено вичерпний перелік посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Звернуто увагу суду, що виходячи з аналізу правових норм, основною умовою визначення спеціального стажу роботи, є те, що зайнятість на зазначених у переліку посадах має бути за основним місцем роботи, робота за суміщенням не дає права на пенсію за вислугу років. Представник відповідача при цьому покликається на роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України № 21 від 31.08.1992, за змістом якого особам, які працювали за сумісництвом на роботах, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, період роботи не за основним місцем роботи до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не зараховується.

Враховуючи вищезазначене та з огляду на відсутність необхідного спеціального стажу (30 років), на переконання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, права на призначення грошової допомоги ОСОБА_1 не має.

Відтак просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.100-103).

На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі від 23.12.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.107-134).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 19.06.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.98 зворот).

15.09.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.99, 115).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20 ОСОБА_1 відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю спеціального стажу.

Відповідно до вказаного рішення під час розгляду заяви від 15.09.2022 встановлено, що відсутні підстави для зарахування періоду роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 до спеціального стажу роботи, оскільки посада «завідувач відділу» у вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації не передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (а.с.43-45, 97).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 23.09.2022 (а.с.18-19, 61).

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Предметом розгляду у цій справі є наявність обставин, з якими законодавець пов`язує право особи на призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі Порядок №1191).

Пунктом 2 Порядку №1191 установлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі Перелік №909).

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством посадах, й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019 у справі №462/5636/16-а.

Як встановив суд, підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, слугували висновки відповідачів про відсутність у неї необхідного спеціального стажу (30 років) та не врахування до цього стажу періоду роботи позивача з 01.03.2001 по 30.06.2009, оскільки посада «завідувач відділу» у вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації не передбачена постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років». Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не вбачає підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 за суміщенням з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технічному училищі Тернопільського державного технічного університету у зв`язку з тим, що період роботи не за основним місцем роботи до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, не зараховується.

Досліджуючи правомірність зазначених висновків, суд зазначає та враховує наступне.

За змістом розділу 1 Освіта Переліку №909 право на пенсію за вислугою років мають, зокрема, викладачі вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів.

Згідно запису №5 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач 24.08.1987 прийнята на посаду викладача української мови і літератури у Зборівське середнє профтехучилище №30 (в подальшому - Зборівське технічне училище Тернопільського державного технічного університету, Зборівський технікум Тернопільського державного технічного університету, Зборівський коледж Тернопільського державного технічного університету ім. І.Пулюя).

У спірний період з 01.03.2001 по 30.06.2009 працювала на умовах контракту завідувачем відділу молодших спеціалістів у Зборівському технікумі Тернопільського державного технічного університету (в подальшому - Зборівський коледж Тернопільського державного технічного університету ім. І.Пулюя) (записи №8, №10, а.с.12-13, 86 зворот - 87, 125 зворот - 126).

Відповідно до запису №13 у трудовій книжці позивача вказано на недійсність запису №8 та зазначено про переведення ОСОБА_1 на посаду зав.відділенням молодших спеціалістів на умовах укладеного з нею контракту та за суміщенням викладач української мови та літератури. Підстава: наказ ТДТУ від 01.03.2001 №72а-03 (а.с.13, 87-88, 126).

За змістом довідки від 19.07.2022 №14, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету ім. І.Пулюя», ОСОБА_1 дійсно працює в даному навчальному закладі з 24.08.1987 на посаді викладача української мови і літератури (наказ від 24.08.1987 №49-К), а з 01.03.2001 переведена на посаду зав.відділенням молодших спеціалістів на умовах укладеного з нею контракту та за суміщенням викладач української мови і літератури (наказ ТДТУ від 01.03.2001 №72а-03). 30.06.2009 звільнена з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії контракту (наказ від 30.06.2009 №392-03) та 01.07.2009 прийнята на посаду викладача української мови і літератури (наказ від 30.06.2009 №392-03), на якій працює по даний час. Довідка видана на підставі книг наказів за 1987, 2001, 2009 роки (а.с.63).

Актом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 09.09.2022 №1900-1103-1/4054 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 01.03.2001 по 30.06.2009, працювала на посаді зав.відділенням молодших спеціалістів та за суміщенням викладачем української мови і літератури з таким річним педнавантаженням:

2001-2002 навчальний рік - 518 годин;

2002-2003 навчальний рік - 436 годин;

2003-2004 навчальний рік - 354 годин;

2004-2005 навчальний рік - 300 годин;

2005-2006 навчальний рік - 382 годин;

2006-2007 навчальний рік - 388 годин;

2007-2008 навчальний рік - 388 годин;

2008-2009 навчальний рік - 388 годин (а.с.16-17, 94 зворот).

Вказані відомості стверджуються також довідкою від 06.06.2022 №08, виданою Відокремленим структурним підрозділом «Зборівський фаховий коледж Тернопільського національного технічного університету ім. І.Пулюя» (а.с.14, 68).

Відтак основним питанням, що підлягає дослідженню в межах даного спору, є наявність підстав для зарахування до спеціального стажу позивача періоду роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технікумі Тернопільського державного технічного університету (в подальшому - Зборівський коледж Тернопільського державного технічного університету ім. І.Пулюя) за сумісництвом.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17, сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.

У пункті 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78, зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Зарахування роботи на посаді викладача (у тому числі й у позашкільному закладі освіти) до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Таким чином, враховуючи, що у період з 01.03.2001 по 30.06.2009 позивач працювала за сумісництвом на посаді викладача з обсягом роботи більше ніж 180 годин на навчальний рік, то такий період слід зарахувати до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років як педагогічному працівнику.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що лише стаж за основним місцем роботи враховується до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, а робота за сумісництвом не враховується до такого стажу. Також суд критично оцінює посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України № 21 від 31.08.1992, оскільки такі мають рекомендаційний характер, не встановлюють правових норм та не мають сили нормативно-правового акта, водночас законодавчі застереження щодо неврахування періодів роботи за сумісництвом до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, відсутні.

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20 про відмову у зарахуванні позивачу до стажу роботи, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, періоду роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технікумі Тернопільського державного технічного університету (в подальшому - Зборівський коледж Тернопільського державного технічного університету ім. І.Пулюя) є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати вказаний період роботи ОСОБА_1 до спеціального (педагогічного) стажу.

У цій частині позов підлягає задоволенню.

Крім того, з наявних в матеріалах справах доказів, в тому числі наданих відповідачами розрахунків стажу вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 42 роки 1 місяць 15 днів, спеціальний стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років - 28 років 5 місяців 9 днів (а.с.133 зворот, 136).

З огляду на те, що законодавець пов`язує право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу (30 років) роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е і ж статті 55 Закону №1788-XII, суд дійшов висновку, що з урахуванням періоду роботи ОСОБА_1 з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технікумі Тернопільського державного технічного університету (в подальшому - Зборівський коледж Тернопільського державного технічного університету ім. І.Пулюя) та інших періодів роботи позивача, які не оспорюються відповідачами, спеціальний страховий стаж ОСОБА_1 складає більше 30 років і є достатнім для призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.

Суд констатує, що надані позивачем документи підтверджують її право на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, оскільки судом встановлено наявність усіх обов`язкових передумов для виникнення права на її отримання, а саме: наявність у ОСОБА_1 необхідного спеціального стажу роботи (більше 30 років); вихід позивача на пенсію з посади в закладах та установах державної або комунальної форми власності (що не заперечується відповідачами); неотримання позивачем до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії (що також не заперечується відповідачами).

Відтак з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача належить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність своїх дій в частині відмови у зарахуванні до спеціального страхового стажу позивача спірного періоду роботи та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно.

Відтак позов належить задовольнити повністю.

Представник позивача у позові просив стягнути з відповідача судові витрати.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до частини першої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (який допустив порушення прав позивача) судовий збір у розмірі 992,40 грн, сплачений відповідно до квитанції від 03.12.2022 (а.с.27).

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд виходить з наступного.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

11.11.2022 укладено договір про надання правничої допомоги №116/22 між адвокатом Окуневичем Михайлом Валентиновичем (Адвокат) та позивачем ОСОБА_1 (Клієнт), згідно з пунктом 1.1 якого Адвокат надає Клієнту правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний сплатити Адвокату гонорар у розмірі, порядку та строки, що обумовлені Сторонами у цьому Договорі.

Під правничою допомогою, передбаченою в пункті 1.1 Договору розуміється представництво та захист законних прав та інтересів Клієнта у всіх без винятку органів державної виконавчої влади, суб`єктах господарювання, незалежно від виду діяльності та підпорядкування. Тернопільському окружному адміністративному суді, Восьмому апеляційному адміністративному суді, Верховному суді України, органах державної виконавчої служби відповідно до чинного законодавства України у справі про нарахування та виплату Клієнту грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, яка не підлягає оподаткуванню, в тому числі з правом підпису та завірення офіційних документів від імені Клієнта (пункт 1.2 договору).

Розділом 4 вказаного договору врегульовано порядок здійснення розрахунків. Так пунктом 4.1 договору передбачено, що вартість послуг Адвоката складає 5000,00 грн, які оплачуються Клієнтом у день підписання даного Договору (а.с.21-23).

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду копію Акта виконаних робіт (наданих послуг) №01-116/22 від 05.12.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_1 отримала правничу допомогу в наступному обсязі: вивчення права на отримання Клієнтом грошової допомоги в розмірі 10 пенсій - 1000,00 грн; консультація та роз`яснення Клієнту предмету та предмету позову - 1000,00 грн; підготовка та написання позовної заяви 3000,00 грн. Всього 5000,00 грн (а.с.25).

Також представником позивача подано квитанцію до прибуткового касового ордера №116/22 від 11.11.2022, яким підтверджується сплата ОСОБА_1 гонорару за договором про надання правничої допомоги №116/22 від 11.11.2022 в сумі 5000,00 грн (а.с.24).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин цієї справи та суті виконаних послуг.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 13.12.2018 у справі №816/2096/17 від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12.09.2019, у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, постанові від 08.06.2021 у справі №550/936/18, а також підтримані Верховним Судом у постановах від 06.04.2022 у справі №500/1410/21, від 18.05.2022 у справі №826/6958/17 та застосовані Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 09.01.2023 у справі № 500/2447/22.

У цій справі заперечень від відповідачів щодо заявленої до відшкодування суми витрат на правничу допомогу не надходило, тобто відповідачі жодним чином не заперечили щодо співмірності заявлених витрат.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Представник позивача до витрат на правничу допомогу включив такі послуги як вивчення права на отримання Клієнтом грошової допомоги в розмірі 10 пенсій (1000,00 грн), консультація та роз`яснення Клієнту предмету та предмету позову (1000,00 грн), які охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому включення таких послуг до витрат на правничу допомогу є необгрунтованим.

За встановлених обставин, з врахуванням наданих позивачем документів, враховуючи факт того, що суб`єкт владних повноважень, зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (який допустив порушення прав позивача) не вважав за необхідне заперечувати стосовно розміру адвокатських витрат, суд вважає справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі є сума 3000,00 грн, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 21.09.2022 №20 про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи, який дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технікумі Тернопільського державного технічного університету (в подальшому - Зборівський коледж Тернопільського державного технічного університету ім. І.Пулюя).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до спеціального стажу роботи, що дає право на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 01.03.2001 по 30.06.2009 на посаді викладача у Зборівському технікумі Тернопільського державного технічного університету (в подальшому - Зборівський коледж Тернопільського державного технічного університету ім. І.Пулюя) та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3992,40 грн (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві грн 40 коп), у тому числі витрати по сплаті судового збору 992,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу 3000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вулиця Герцена, 10, місто Хмельницький, 29000, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 20 січня 2023 року.

Суддя Чепенюк О.В.