Справа № 620/4387/22
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року Чернігів Справа № 620/4387/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно умов про призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 , для обчислення стажу для призначення пенсії за віком, до загального стажу наступні періоди роботи, а саме: з 24.07.1979 по 31.01.2001 в СМУ «Жилстрой комбината»; з 28.07.2004 по 01.07.2008 в ДП «Чернігівцивильбуд-3» ЗАТ «Чернігівоблбуд»; з 01.08.2008 по 19.04.2022 в КЛПЗ (КПП) Чернігівська міська лікарня № 3 Чернігівської міської ради;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.06.2022 - дати звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що маючи повних 60 років, а також 41 рік 5 місяців 11 днів загального стажу, що підтверджується записами в трудовій книжці та іншими доданими до неї документами, звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, листом від 15.06.2022 № 2500-0205-8/19896 позивача повідомлено, що йому було відмовлено у призначенні пенсії. Позивач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, записи в якій виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірено підписом та печаткою роботодавця. Тому позивач вважає, що ним було надано Головному управлінню Пенсійного Фонду України в Чернігівській області достатньо доказів на підтвердження обставини наявності права на призначення пенсії за віком, на підставі частини першої статті 26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення від 14.01.2022 про відмову у призначенні пенсії, не приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, а тому відсутні підстави для визнання його дій протиправними. Також зазначає, що період роботи позивача в БМУ «Житлобуд-1» з 24.07.1979 по 31.01.2001 (запис трудової книжки № 1-7), не може бути враховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення з роботи (№ 7) завірений печаткою неіснуючої на той час держави УРСР. Вказує, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.10.1993 за № 643 була затверджена Інструкція про порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, згідно якої підприємства, установи, організації мали б замінити власні печатки після припинення статусу СРСР на нові. Інших документів на підтвердження страхового стажу за вищевказаний період заявницею надано не було. Позивач ознайомлений з записами своєї трудової книжки, та мав законне право вимагати від роботодавця усунути допущені неточності при звільненні з роботи та отриманні трудової книжки, однак вказане право не реалізував.

Стосовно зарахування періодів роботи з 28.07.2004 по 01.07.2008 та з 01.08.2008 по 19.04.2022, відповідач зазначив, що відповідно до даних персоніфікованого обліку що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), до страхового стажу позивача були зараховані, зокрема, періоди з 28.07.2004 по 30.06.2005, з 01.08.2005 по 31.01.2006, з 01.03.2006 по 01.07.2008, з 01.08.2008 по 31.03.2022.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у встановлений судом строк відзив на позов не подало, про причини не подання відзиву суд не повідомило.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 30.12.2022 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до участі у справі в якості другого відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

08.06.2022, після досягнення 60 років, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заява позивача була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та рішенням від 14.06.2022 № 64 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що страховий стаж заявника становить 20 років 11 місяців 03 дні при необхідних 29 років. При цьому зазначено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 , зазначений в трудовій книжці серії НОМЕР_1 з 24.07.1979 по 31.01.2001, оскільки запис № 7 про звільнення з роботи завірений відтиском печатки колишньої Української РСР, що не відповідає нормам чинного законодавства на момент звільнення заявника з роботи. Також вказано, що період догляду за дітьми до досягнення ними 3-х річного віку, на підставі свідоцтв про народження серія НОМЕР_2 виданого 04.03.1988 та серії НОМЕР_3 , виданого 05.12.1990, не був зарахований, оскільки документи не містять відмітки про видачу паспорта, чим порушено пункт 11 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (а.с. 57).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.07.1979, позивач, зокрема, працював у період з 24,07.1979 по 31.01.2001 в БМУ «Житлобуд-1» малярем (записи трудової книжки № 1-7) (а.с. 15-16).

Проте, вказаний період не був врахований Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області до страхового стажу позивача, оскільки запис про звільнення з роботи (№ 7) завірений печаткою неіснуючої на той час держави Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Разом з тим, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. При цьому, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шляхом: визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в БМУ «Житлобуд-1» з 24.07.1979 по 31.01.2001; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати в страховий стаж період роботи позивача в БМУ «Житлобуд-1» з 24.07.1979 по 31.01.2001.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу для обчислення стажу для призначення пенсії за віком, до загального стажу період з 28.07.2004 по 01.07.2008 в ДП «Чернігівцивильбуд-3» ЗАТ «Чернігівоблбуд» та період з 01.06.2008 по 19.04.2022 в КЛПЗ (КПП) Чернігівська міська лікарня № 3 Чернігівської міської ради, то суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині, оскільки, як вбачається з рішення від 14.06.2022 № 64 не зарахування вказаних періодів не було підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії.

Крім того, як вбачається з даних персоніфікованого обліку що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), до страхового стажу позивача були зараховані, зокрема, періоди з 28.07.2004 по 30.06.2005, з 01.08.2005 по 31.01.2006, з 01.03.2006 по 01.07.2008, з 01.08.2008 по 31.03.2022 (а.с. 33).

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплачувати пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.06.2022 - дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення пенсії, то суд зазначає таке.

З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Частиною першою статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, зокрема, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Отже, вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 08.06.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Позивачем подано клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача усі понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір в розмірі 998,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6400,00 грн.

Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 27.06.2022, ордер на надання правової (правничої) допомоги від 27.06.2022 серії СВ № 1031144, акт-розрахунок судових витрат від 30.06.2022 на суму 6400,00 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера від 30.06.2022 на суму 6400,00 грн.

Дослідивши документи, суд звертає увагу, що у вказаному вище акті-розрахунку включено до судових витрат, які позивач поніс у справі, консультація позивача з приводу виникнення спірних правовідносин щодо можливості подання до суду позову 800,00 грн., виготовлення правової позиції щодо можливості подання до суду позову до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 1600,00 грн., однак ці послуги не пов`язані з наданням адвокатом правової допомоги у суді, а тому вартість цих послуг не може бути компенсована позивачу в порядку розподілу судових витрат.

Крім того, в акті-розрахунку включені витрати пов`язані з забезпечення представництва інтересів позивача в суді 1600,00 грн., однак ці витрати не підлягають компенсуванню, в зв`язку з тим, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 370,50 грн. та витрати на професійну правничу допомогу (складання, виготовлення та подача до суду позову) в розмірі 1200,00 грн. з кожного.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-А, м. Чернігів, 14005, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 в БМУ «Житлобуд-1» з 24.07.1979 по 31.01.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в БМУ «Житлобуд-1» з 24.07.1979 по 31.01.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 370,00, грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 370,00, грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.01.2023.

Суддя В.О. Непочатих