Справа № 400/8429/21
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 р. № 400/8429/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Лісовської Н.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачів:1: приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича, вул. Пушкінська, 17-А, офіс 13, м. Миколаїв, 54030, 2: приватного виконавця Довгань Вікторії Володимирівни, вул. Нікольська, 19, офіс 4, м. Миколаїв, 54030,

третя особа:акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011,

про:визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 19.11.20 р. у ВП № 63679083, скасування постанови від 02.04.21 р. № 65023390,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича (далі відповідач 1) та приватного виконавця Довгань Вікторії Володимирівни (далі відповідач 2), за участю третьої особи акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", про:

- визнання протиправними дій відповідача 1 щодо пред`явлення до виконання постанови про стягнення основної винагороди від 19.11.2020 р.;

- визнання протиправною та скасування постанови відповідача 1 від 19.11.2020 р. про стягнення основної винагороди ВП № 63679083;

- скасування постанови відповідача 2 про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2021 р. ВП № 65023390.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії відповідача 1 не призвели до фактичного стягнення з боржника на користь стягувача, зазначеної у виконавчому документі суми. У відповідача 1 відсутні правові підстави для стягнення основної винагороди в розмірі, який визначений у постанові про стягнення основної винагороди, оскільки це не відповідає вимогам ст. 27, 45 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404). Оскільки є підстави для скасування постанови відповідача 1 про стягнення основної винагороди, яка стала підставою для відкриття відповідачем 2 ВП № 65023390, тому необхідно скасувати і постанові про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Відповідачі правом на подачу відзиву не скористались. На підставі ч. 4 ст. 159 КАС України суд кваліфікує неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин як визнання позову.

Відповідач 1 подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення.

З даного приводу суд зазначає, що питання дотримання позивачем строку звернення вже розглядалось судом і ухвалою від 27.10.2021 р. визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк.

Таким чином, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду слід залишити без задоволення.

Третя особа пояснень по суті позову не подавала.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

19.01.2020 р. відповідачем 1 відкрито виконавче провадження № 63679083 про стягнення з позивача на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" грошових коштів у сумі 65973939,00 грн за наказом Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2020 р. по справі № 915/202/20.

Одночасно відповідачем 1 прийнято постанову від 19.11.2020 р. ВП № 63679083 про стягнення основної винагороди в сумі 6670963,90 грн.

В подальшому кредитор відкликав вимогу про стягнення з боржника коштів, а постановою від 21.01.2021 р. виконавчий документ повернуто стягувачу.

Таким чином, фактичного повного або часткового виконання у ВП № 63679083 не відбулося.

Однак відповідач 1 пред`явив до виконання постанову про стягнення основної винагороди від 19.11.2020 р.

Постановою відповідача 2 від 02.04.2021 р. відкрито виконавче провадження № 65023390 з примусового виконання постанови від 19.11.2020 р. ВП № 63679083.

Позивач звернулася до відповідача 1 з проханням скасувати чи відкликати постанову від 19.11.2020 р. ВП № 63679083, однак відповіді не отримала.

За визначенням ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403).

Частинами першою та другою статті 27 Закону № 1404 установлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною першою статті 42 Закону № 1404 передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно приписів частин першої - четвертої статті 31 Закону № 1403 за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, яка складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону № 1403 передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону № 1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 31 Закону № 1403).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 р. № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця» (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону № 1403, суд дійшов висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Стягнення основної винагороди законодавцем пов`язується саме з початком примусового виконання. При цьому, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів з примусового виконання виконавчого документу, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу, та стягується з боржника у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум.

Нормою частини сьомої статті 31 Закону № 1403 передбачено право приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди.

При цьому сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Так, частиною четвертою статті 31 Закону № 1403 визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. При цьому, частиною п`ятою цієї ж статті установлено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. по справі № 160/5321/20).

Відтак, приймаючи спірну постанову від 19.11.2020 р. відповідач 1 діяв відповідно до вимог вищезазначених статей, однак пред`являти її до виконання не було правових підстав, оскільки виконавчий документ, який став підставою для визначення суми основної винагороди приватний виконавець повернув стягувачу на підставі його заяви, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.01.2021 р. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404.

Повного фактичного виконання рішення суду та стягнення заборгованості передбаченої у виконавчих документах в повному обсязі в ході виконавчого провадження не відбулось.

Отже, ураховуючи положення статті 31 Закону № 1403 та пункт 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону № 1403 та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми (аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.04.2021 р. по справі № 580/3444/20).

Відповідно до ч. 4 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача 1 щодо пред`явлення до виконання постанови про стягнення основної винагороди від 19.11.2020 р., визнання протиправною та скасування постанови відповідача 1 від 19.11.2020 р. про стягнення основної винагороди ВП № 63679083 слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови відповідача 2 про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2021 р. ВП № 65023390, суд зазначає наступне:

Відповідач 1 пред`явив до виконання відповідачу 2 постанову про стягнення основної винагороди від 19.11.2020 р., яка відповідно до ст. 3 Закону України № 1404 є виконавчим документом, строк пред`явлення якої до виконання не закінчився, виконавчий документ відповідає вимогам, зазначеним у ст. 4 Закону № 1404.

Судовий захист повинен бути ефективним та рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність постанови від 19.11.2020 р., яка стала підставою для відкриття виконавчого провадження від 02.04.2021 р. ВП № 65023390, тому для захисту прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження 02.04.2021 р. ВП № 65023390.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі не довели правомірність оскаржуваних дій та постанов, що має наслідком задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Позивач надала квитанції про сплату судового збору в загальній сумі 12258,00 грн, що й підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича (вул. Пушкінська, 17-А, офіс 13, м. Миколаїв, 54030, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та приватного виконавця Довгань Вікторії Володимирівни (вул. Нікольська, 19, офіс 4, м. Миколаїв, 54030), за участю третьої особи акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (вул. Лєскова, 9, м. Київ, 01011, ідентифікаційний код 14305909), про визнання протиправними дій щодо пред`явлення до виконання постанови про стягнення основної винагороди від 19.11.2020 р.; визнання протиправною та скасування постанови від 19.11.2020 р. про стягнення основної винагороди ВП № 63679083; скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2021 р. ВП № 65023390 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича щодо пред`явлення до виконання постанови про стягнення основної винагороди від 19.11.2020 р. ВП № 63679083.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича від 19.11.2020 р. ВП № 63679083 про стягнення основної винагороди.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Довгань Вікторії Володимирівни від 02.04.2021 р. ВП № 65023390 про відкриття виконавчого провадження.

5. Стягнути з приватного виконавця Куліченка Дмитра Олександровича (вул. Пушкінська, 17-А, офіс 13, м. Миколаїв, 54030, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 6129,00 грн (шість тисяч сто двадцять дев`ять грн 00 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

6. Стягнути з приватного виконавця Довгань Вікторії Володимирівни (вул. Нікольська, 19, офіс 4, м. Миколаїв, 54030) судовий збір у сумі 6129,00 грн (шість тисяч сто двадцять дев`ять грн 00 коп.) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 19.01.2023 р.

Суддя Н. В. Лісовська