Справа № 580/2929/22
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2929/22 Суддя (судді) першої інстанції: Гарань С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку, -

УС Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 вернувся до суду з позовом до Державної аудиторської служби України, у якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 249 091 грн. 92 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.09.2021 по 30.05.2021.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.09.2021 по 30.05.2022 в сумі 215 933 (двісті п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 58 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що індексація грошового забезпечення та доплата за службу в нічний час, ненараховане грошове забезпечення позивача було здійснено відповідачем на виконання рішення суду у справі № 580/6735/21, а тому зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.09.2021 по 30.05.2022 є безпідставними.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, надаючи оцінку правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, звертає увагу на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 по 04.03.2021 проходив службу в поліції. При здійсненні розрахунку в день звільнення позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року та грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період січень - липень 2019 року, березень, серпень 2020 року.

Листом відповідача від 24.05.2021 №8305/46/01-2021 повідомлено позивача, що йому здійснено доплату за службу в нічний час, зокрема, за квітень-липень 2020 року, жовтень-грудень 2020 року та січень 2021 року. Довідки обліку несення поліцейським служби в нічний час до відповідача за січень-липень, жовтень 2019 року, березень, серпень 2020 року, не надходили до відповідача.

Листом відповідача від 08.06.2021 №29/Р-22аз повідомлено позивача, що індексація його грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась, починаючи з листопада 2017 року по дату його звільнення зі служби.

Листом відповідача від 03.06.2021 №8949/46/01-2021 повідомлено позивача, що оскільки рапорт позивача про виплату додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 не надходив до підрозділу поліції по місцю несення служби, тому відсутні підстави для виплати додаткової доплати до грошового забезпечення за роботу у вищезазначених умовах.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі №580/6735/21, яке набрало законної сили 12.04.2022, позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 по жовтень 2017 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за січень-липень, жовтень 2019 року, березень, серпень 2020 року; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення за період за період з березня 2020 року по червень 2020 року, у відповідності до вимог та положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні суду.

На виконання зазначеного вище рішення суду від 28.10.2021 у справі №580/6735/21 відповідач 30.05.2022 нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року в сумі 3 375,17 грн. та грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період січень - липень 2019 року, жовтень 2019 року, березень, серпень 2020 року в сумі 1 488,27 грн. Про що відповідач повідомив позивача листом № 29/Р-56 від 17.06.2022.

Позивач вважаючи, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, а тому за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення, у зв`язку з чим, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірості, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, виходячи з дати звернення позивача до суду за захистом порушеного права - 06.09.2021 та до дати проведенням остаточного розрахунку відповідачем 30.05.2022 - 267 робочих днів в сумі 215 933 (двісті п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять три) грн. 58 коп.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З матеріалів справи убачається, що на виконання рішення суду від 28.10.2021 у справі № 580/6735/21 відповідач 30.05.2022 нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року в сумі 3375,17 грн. та грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період січень - липень 2019 року, жовтень 2019 року, березень, серпень 2020 року в сумі 1 488,27 грн., тобто остаточний розрахунок з позивачем при звільненні здійснено з затримкою, а тому відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо доводів апелянта про протиправність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм трудового законодавства, колегія суддів зауважує, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Санкція, регламентована статтею 117 КЗпП України є певною гарантією права особи на отримання своєчасного розрахунку при звільненні, що безпосередньо стосується її майнових прав, гарантованих статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 , від 08.02.2022 у справі №755/12623/19.

Оскільки предметом спору у цій справі є саме стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до спірних правовідносин положення статті 117 КЗпП України.

У свою чергу, обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), за положеннями якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 04.03.2021 року (день звільнення) відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем. Спір щодо виплат за роботу в нічний час та індексації грошового забезпечення вирішувався між сторонами в судовому порядку. Остаточний розрахунок належних до виплати сум відповідачем здійснено 30.05.2022року.

Таким чином, період затримки з 05.03.2021 по 29.05.2022(включно) становить 308 робочих днів. Суд першої інстанції помилково рахував період затримки з 06.09.2021 року (дня звернення позивача за захистом порушеного права на отримання вказаних вище виплат) та визначив період затримки 267 робочих днів.

Наразі, позивачем рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржене, а суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

З довідки про розмір грошового забезпечення №173 від 19.05.2021 вбачається, що заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, складала: за січень 2021 року - 15 770, 53 грн., за лютий 2021 року - 15 770, 56 грн. Всього: 31 541,09 грн. Вказане не заперечується відповідачем.

Середньоденний розмір заробітної плати позивача за останні 2 календарних місяця роботи, складав 808, 74 грн. ( 31 541,09 грн./39 робочий день).

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 215 933, 58 грн. (267 дн. х 808, 74 грн).

Водночас, колегія суддів враховує, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Звертаючись із вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, немає на меті встановлення їх точного розміру. Суд має орієнтовано оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення із вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини спору, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові вд 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 щодо визначення коефіцієнту істотності частки складових заробітної платив порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Як було зазначено вище, обрахований відповідно до Порядку № 100 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача складає 215 933, 58 грн.

Водночас, вказана сума коштів є істотно більшою, аніж виплачені відповідачем кошти на виконання рішення суду від 28.10.2021 у справі № 580/6735/21 у сумі 1 488, 27 грн. у вигляді доплати за службу у нічний час та у сумі 3 375, 17 грн. по індексації грошового забезпечення (всього - 4 863, 44 грн.), що несвоєчасно виплачені у зв`язку зі звільненням позивача.

Також колегією суддів враховується, що спір з приводу вказаних виплат між сторонами вирішувався в судовому порядку, остаточне рішення суду набрало чинності 12.04.2022 року та було виконане відповідачем 30.05.2022.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що обрахована відповідно до Порядку № 100 сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, виходячи з принципу розумності, справедливості, пропорційності та співмірності ймовірних втрат позивача через неповний розрахунок при звільненні, підлягає зменшенню до розміру виплачених із затримкою коштів, а саме до - 4 863, 44 грн.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позову, однак не врахував всі обставини справи та не застосував до спірних правовідносин принцип розумності, справедливості, пропорційності та співмірності ймовірних втрат позивача через неповний розрахунок при звільненні, що призвело до неправильного розрахунку сум відшкодування за затримку розрахунку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частиною 4 ст. 317 КАС України зазначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.09.2022 підлягає зміні в резолютивній частині рішення щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року змінити в резолютивній частині, виклавши абзаци другий та третій в наступній редакції:

«Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області (18036, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4 863, 44 грн.».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 18.01.2023р.)