Справа № 140/7630/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7630/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Луцької міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним рішення від 25.05.2022 №32/11 та зобов`язання надати дозвіл відповідно до заяви від 01.09.2021 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована біля села Небіжка та Дачне Луцького району та за наслідками розгляду прийняти рішення у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України; відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні (на території Волинської області); зобов`язати Луцьку міську раду подати у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 01.09.2021 подано до Луцької міської ради заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, із тієї ж ділянки з кадастровим номером :06:000:1958, яка розташована біля с. Небіжка Луцького району, разом із всіма передбаченими законодавством, зокрема, пунктом 6 статті 118 ЗК України додатками, а саме: копія паспорта, ідентифікаційного номеру, викопіювання з кадастрової карти.

Однак, за результатами розгляду вказаної заяви позивача, Луцькою міською радою відмовлено в задоволені його клопотання листом від 25.09.2021 №6.1-7/4051/2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2022, яке набрало законної сили 19.05.2022, було визнано протиправною відмову Луцької міської ради в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , надану листом від 25.09.2021 №6.1-7/4051/2021 та зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, площею 0,25 га, яка розташована біля села Небіжка Луцького району та за наслідками розгляду прийняти рішення у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

На виконання рішення суду в частині повторного розгляду заяви позивача від 01.09.2021 щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка знаходиться біля с. Небіжка та с. Дачне, Луцькою міською радою винесено рішення від 25.05.2022 №32/11, яким у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Позивач вважає таке рішення протиправним та необгрунтованим, оскільки воно суперечить вимогам статті 118 Земельного кодексу України, якою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а відтак з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини другої, четвертої статті 262 КАС України.

Луцька міська рада у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала мотивуючи тим, що позивач звернувся до міської ради із заявою від 01.09.2021 в якій просив надати дозвіл для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, орієнтованою площею 0,25 га з земельної ділянки кадастровий номер :06:000:1958, яка відноситься до земель запасу категорії сільськогосподарського призначення. Разом з тим згідно графічних матеріалів, які були додані до заяви позивача від 01.09.2021, бажаним місцем розташування земельної ділянки вказано територію за межами населеного пункту (села, селища, міста), а саме між селами Небіжка та Дачне Луцького району, що не відповідає пункту г частини 1 статті 121 ЗК України.

Також представник відповідача зазначає, що відповідно до статті 14.1.78. Податкового кодексу України, землі житлової та громадської забудови - земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування, що є додатковим підтвердженням того, що надавати земельну ділянку безоплатно у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд поза межами населених пунктів прямо заборонено законодавством.

Отже, місце розташування бажаної земельної ділянки не відповідає положенням пункту г) частини 1 статті 121 ЗК України, статті 14.1.78. Податкового кодексу України.

У позовній заяві позивач вказує, що відповідно до Схеми планування території Прилуцької сільської ради, позначена ним земельна ділянка відноситься до земель садибної житлової забудови на перспективу, а тому нібито відсутня невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів.

Разом з тим, відповідач вказує, що Схема планування території Прилуцької сільської ради не є містобудівною документацією в розумінні положень Закону України Про регулювання містобудівної діяльності відповідно до якої здійснюється планування та використання земель на місцевому рівні.

Зокрема відповідно до статті 16 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Новелою чинного земельного законодавства та законодавства про містобудівну діяльність є запровадження нового різновиду містобудівної документації на місцевому рівні - комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади. Це поняття введено в чинне законодавство Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель від 09.06.2022 № 2254-IX, який набрав чинності 24.07.2021.

Пунктом 5-1 статті 1 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі-Закон) визначено, що комплексний план просторового розвитку території територіальної громади - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та документація із землеустрою, що визначає планувальну організацію, функціональне призначення території, основні принципи і напрями формування єдиної системи громадського обслуговування населення, дорожньої мережі, інженерно-транспортної інфраструктури, інженерної підготовки і благоустрою, цивільного захисту, охорони земель та інших компонентів навколишнього природного середовища, формування екомережі, охорони і збереження культурної спадщини та традиційного характеру середовища населених пунктів, а також послідовність реалізації рішень, у тому числі етапність освоєння території.

За змістом положень частини 1 статті 16-1 вказаного вище Закону комплексний план просторового розвитку території територіальної громади (далі - комплексний план) розробляється на всю територію територіальної громади.

Комплексний план не розробляється, якщо територія громади включає лише територію населеного пункту.

Тобто як правило комплексний план розробляється на територію громади, яка складається більш як з одного населеного пункту.

Як відомо впродовж останніх років до Луцької міської територіальної приєднано територію навколишніх громад, в тому числі і територію колишньої Прилуцької сільської ради (зараз Прилуцький старостинський округ), на якій і розташована спірна земельна ділянка.

Комплексний план передбачає узгоджене прийняття рішень щодо цілісного (комплексного) просторового розвитку населених пунктів як єдиної системи розселення і території за їх межами. Комплексний план розробляється та затверджується з метою забезпечення сталого розвитку територіальної громади з додержанням принципу збалансованості державних, громадських та приватних інтересів та з урахуванням концепції інтегрованого розвитку території територіальної громади (за наявності).

При реалізації комплексного плану суб`єкти містобудування зобов`язані дотримуватися його положень (частина 2 статті 16-1).

З метою забезпечення сталого розвитку території громади з додержанням принципу збалансованості державних, громадських та приватних інтересів рішенням Луцької міської ради від 22.12.2021 № 24/52 вирішено розробити комплексний план просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади, який на цей час знаходиться на етапі розроблення.

Саме цим планом і буде визначено напрямки та правовий режим використання територій приєднаних громад (в тому числі і спірної земельної ділянки), зокрема: віднесення земель до відповідних категорій; межі та правові режими всіх режимоутворюючих об`єктів та всіх обмежень у використанні земель (у тому числі обмежень у використанні земель у сфері забудови); розрахунок потреб у будівництві об`єктів житлової нерухомості, визначення територій, на яких передбачено здійснення заходів перспективного (довгострокового) та першочергового (короткострокового і середньострокового) будівництва та благоустрою; землі (території) загального користування; межі територій, необхідних для розміщення об`єктів, щодо яких відповідно до закону може здійснюватися примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності; території для заповідання, заліснення, ренатуралізації та відновлення торфовищ, водно-болотних, лучних, степових та інших цінних природних екосистем; земельні ділянки для передачі у комунальну власність; землі (території) для безоплатної передачі у власність земельних ділянок державної та комунальної власності; землі (території) для продажу земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них на земельних торгах; землі (території) для продажу або передачі у користування земельних ділянок державної, комунальної власності без проведення земельних торгів (частина 10 статті 16-1).

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель»; детальний план території.

Отже, до закінчення розроблення та затвердження комплексного плану просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади неможливою є проведення процедури безоплатної приватизації (в тому числі і надання дозволу на розроблення документації із землеустрою як один із етапів такої процедури) спірної земельної ділянки.

Крім того, оскільки на час дії воєнного стану Луцькій міській раді заборонено приймати рішення про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, а тому рада за результатами розгляду заяви від 01.09.2021 міська рада прийняла рішення від 25.05.2022 №32/11 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с. Дачне)», яким було відмовлено у наданні відповідного дозволу.

З огляду на вказане представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Крім того, представник відповідача просив відмовити в задоволенні заяви позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у зв`язку з її необгрунтованістю.

У відповіді на відзив позивач заперечує позицію відповідача та вказує, що звертався до Луцької міської ради 04.08.2021 з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:1958, у наданні якої було відмовлено листом №6.1.7/3656/2021 від 31.08.2021 на підставі: «земельна ділянка позначена Вами на викопіюванні з Публічної кадастрової карти України, знаходиться відповідно до Схеми планування території Прилуцької сільської ради, затвердженої рішенням Прилуцької сільської ради від 07.07.2011 №7/3 «Про затвердження Схеми планування території Прилуцької сільської ради», із внесеними змінами, затвердженими рішенням Прилуцької сільської ради (коригування)» за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с. Дачне) та на території земель перспективної садибної забудови, тому відповідно до пункту 7 статті 118 дана територія не може бути Вам надана для ведення особистого селянського господарства.»

Оскільки ділянка на яку я претендує позивач знаходиться на землях перспективної садибної забудови, тому 01.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Луцької міської Ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га., із тієї ж ділянки з кадастровим номером :06:000:1958, яка розташована біля с. Небіжка, Луцького району.

Проте рішенням №32/11 від 25.05.2022 у задоволенні заяви було відмовлено. Позивач вказує, що в спірному рішенні зазначено безліч законів та нормативно-правових актів, проте не зазначено якому з них не відповідає місце розташування земельної ділянки на яку він претендує, оскільки Земельним кодексом України передбачено лише одну підставу для надання такої відмови, зокрема п. 3 статті 123 зазначено, що «Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку».

Тобто, в порушення вимог чинного законодавства Луцькою міською радою не надано мотивованої відмови на заяву від 01.09.2021.

Крім того зазначає, в своєму відзиві Луцька міська рада обгрунтовує свою відмову тим, що місце розташування бажаної земельної ділянки не відповідає приписам п. «г» ч. 1 ст.121 Земельного кодексу України, яка називається «Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам», що не є підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Щодо посилання Луцької міської ради на статті Податкового кодексу України, то таке посилання позивач взагалі є недоречним, оскільки згідно статті 1 Податкового кодексу України «Сфера дії Податкового кодексу» - «Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.» та не регулює питання що виникають у сфері земельних відносин.

Щодо твердження представника відповідача про неможливість проведення процедури безоплатної приватизації обраної земельної ділянки до закінчення розроблення та затвердження комплексного плану просторового розвитку території Луцької міської територіальної громади, позивач зауважує, що передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, про що вказано у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27.02.2018 в справі № 545/808/17.

Позивач також наголошує, що в своїй позовній заяві просить відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні (на території Волинської області), відтак посилання Луцької міської ради на пп.5 п.27 Перехідних положень Земельного кодексу України, яким під час дії воєнного стану заборонено надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, вважає безпідставним.

З наведених вище підстав ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Також у письмових поясненнях на заперечення відповідача щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4 000,00 грн, позивач вказує, що фіксований розмір гонорару не вимагає детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Суд, перевіривши доводи учасників справи у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 01.09.2021 подано до Луцької міської ради заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, із тієї ж ділянки з кадастровим номером :06:000:1958, яка розташована біля с. Небіжка Луцького району, разом із всіма передбаченими законодавством, зокрема, пунктом 6 статті 118 ЗК України додатками, а саме: копія паспорта, ідентифікаційного номеру, викопіювання з кадастрової карти.

Однак, за результатами розгляду вказаної заяви позивача, Луцькою міською радою відмовлено в задоволені його клопотання листом від 25.09.2021 №6.1-7/4051/2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2022, яке набрало законної сили 19.05.2022, було визнано протиправною відмову Луцької міської ради в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , надану листом від 25.09.2021 №6.1-7/4051/2021 та зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2021 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, площею 0,25 га, яка розташована біля села Небіжка Луцького району та за наслідками розгляду прийняти рішення у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України.

На виконання рішення суду щодо повторного розгляду заяви позивача від 01.09.2021 щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка знаходиться біля с. Небіжка та с. Дачне, Луцькою міською радою винесено рішення від 25.05.2022 №32/11, яким у задоволенні заяви відмовлено.

Позивач не погоджуючись із таким рішенням відповідача звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами «а», «б» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як визначено пунктом б частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в частини третьої статті 116 ЗК України).

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Нормами статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Отже, у даному випадку Луцька міська рада має виключні повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності відповідної територіальної громади.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами частин сьомої-одинадцятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає можливість зробити висновок, що повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано частиною сьомою статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені Законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.

Суд констатує, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, такими є, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку та заборона на надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі під час дії воєнного стану.

Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17 та від 22.04.2019 у справі №263/16221/17.

Суд наголошує, що положення статей 118, 122 ЗК України надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також визначають підстави, з яких така відмова, може бути прийнята.

Рішенням Луцької міської ради №32/11 від 25.05.2022 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с. Дачне) згідно з заявою від 01.09.2021 без зазначення підстав такої відмови.

Суд повторює, що відмова у наданні дозволу має бути вмотивованою і підставою для відмови може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою.

Відсутність належного мотивування підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою свідчить про невідповідність спірного рішення вимогам частини другої статті 2 КАС України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у спірному рішенні не навів обґрунтованих підстав для відмови у наданні такого дозволу. Формальне посилання в оскаржуваному рішенні на нормативно-правові акти, які регулюють відносини у сфері безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність не може свідчити про обґрунтованість рішення. Отже, у розглядуваному випадку відповідач не довів суду, що прийняте ним рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідає нормам чинного законодавства, тому воно не може вважатися обґрунтованим і законним.

За таких обставин рішення Луцької міської ради № 32/11 від 25.05.2022 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл відповідно до заяви від 01.09.2021 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована біля села Небіжка та Дачне Луцького району та за наслідками розгляду прийняти рішення у відповідності до вимог Конституції України, Земельного кодексу України, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.02.2018 у справі №826/7631/15.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №208/8402/14-а та від 29.03.2018 у справі № 816/303/16.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач в межах даної справи вдруге протиправно надав позивачу формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством на етапі надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Оскільки процес надання позивачу відмов у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з формальних підстав може бути досить тривалим, то в даному випадку належним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання Луцьку міську раду надати позивачу дозвіл на виготовлення проекту землеустрою відповідно до заяви ОСОБА_1 від 01.09.2021.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №808/3082/17, від 31.01.2019 у справі №815/2488/17, від 06.03.2019 у справі №1640/2592/18.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 320/4182/20 та враховуються при вирішенні цієї справи.

Разом з тим, Законом України № 2145-ІХ від 24.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктами 27 і 28.

Згідно із підпунктом 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Указом Президента України №757/2022 від 07.11.2022, який затверджено Законом України №2738-ІХ від 16.11.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Відповідно до частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Відтак, суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому відповідно до частини третьої статті 378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин шляхом вчинення дій суб`єктом владних повноважень у місячний строк після закінчення в Україні воєнного стану.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та у відповідності до норм чинного законодавства України, керуючись повноваженнями, наділеними статтею 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позовних шляхом визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської ради №32/11 від 25.05.2022 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,25 га та зобов`язати Луцьку міську раду надати дозвіл відповідно до заяви від 01.09.2021 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована біля села Небіжка та Дачне Луцького району, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

При цьому необхідно відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Також, на думку суду, відсутні підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, як про це просить позивач, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення у цій справі, а примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (згідно договору про надання правової допомоги від 14.11.2022 №14/11/22, ордер на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №700 від 01.08.2012) позивач сплатив адвокату ОСОБА_2 кошти в загальній сумі 4 000,00 грн на оплату правової допомоги, що передбачено розділом 3 «Гонорар» договору про надання правової допомоги.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд, враховуючи предмет спору та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що представником позивача належним чином доведено вартість послуг з надання професійної правничої допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача.

На думку суду, заявлений до відшкодування розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, обсягом наданих послуг. З врахуванням вищевикладеного, а також у зв`язку з відсутністю заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн підтверджується належними та допустимими доказами, а тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 4 000,00 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн, що був сплачений квитанцією від 18.11.2022.

Враховуючи наведене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в загальній сумі 4992,40 грн, що складаються із суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34745204) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Луцької міської ради №32/113 від 25.05.2022 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за межами населених пунктів Луцької міської територіальної громади (с. Дачне) орієнтовною площею 0,15 га, згідно з заявою від 01.09.2021.

Зобов`язати Луцьку міську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, яка розташована біля сіл Небіжка та Дачне Луцького району, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині строком на тридцять календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок та 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський