Справа № 140/7463/22
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7463/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.10.2022 №08 щодо відмови у переведенні на пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу»; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити і здійснити нарахування та виплату з 10.10.2022 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3732-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках про заробітну плату від 10.10.2022, виданих Апеляційним судом Волинської області, Волинським апеляційним судом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Зазначає, що 10.10.2022 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області за місцем проживання із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності державного службовця згідно із Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ). Однак, рішенням від 14.10.2022 №08 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовило у переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV на пенсію по інвалідності державного службовця, з тих підстав, що пенсії по інвалідності та у разі втрати годувальника призначаються за нормами Закону №1058-IV, що передбачено статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки вона є особою з інвалідністю II групи, станом на 01.05.2016 її стаж на посаді державної служби становить більше 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії вона працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, тому вважає, що має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII, відповідно наявні правові підстави для переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності II групи відповідно до Закону №3723-ХІІ. При цьому, зазначає, що закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позов відповідач-1 позовних вимог не визнав. В обґрунтування такої позиції зазначив, що з 01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII, відповідно до якого Закон №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень. Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII та пункту 3 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі Порядок №622), пенсії по інвалідності, у разі втрати годувальника, а також пенсії державним службовцям, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, призначаються відповідно до Закону №1058-IV. Також вказує, що імперативною вимогою, з якою Закон пов`язує право на пенсію, виходячи з пунктів 10 та 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та частини першої статті 37 №3723-ХІІ, є досягнення особою віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, однак позивач станом на 10.10.2022 зазначеного віку не досягла. Враховуючи вищезазначене вважає, що рішення ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 14.10.2022 №08 є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача-2 у відзиві на позов позовних вимог також не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. Зазначив, що статтею 90 Закону №889-VIII визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058-IV, іншого чинним законодавством не передбачено. Додатково зазначив, що з набранням чинності Закону №889-VIII (01.05.2016) помічники та наукові консультанти суддів Конституційного Суду України, а також помічники суддів судів загальної юрисдикції не є державними службовцями.

Інших заяв по суті справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІ групу інвалідності (загальне захворювання) довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №386666 від 31.10.2016 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.11.2018.

Позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області та з 15.10.2014 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV, що підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача.

10.10.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності державного службовця згідно із Законом №3723-XII, надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, в тому числі довідку Апеляційного суду Волинської області від 10.10.2022 №1.63/3/2022 та довідки Волинського апеляційного суду від 10.10.2022 №09.40/66/2022 та №09.40/67/2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та рішенням якого від 14.10.2022 №08 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії з виду на вид згідно поданої заяви від 10.10.2022, з тих підстав, що згідно Закону № 889-VIII пенсії по інвалідності та у разі втрати годувальника призначаються за нормами Закону №1058-IV.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом №3723-ХІІ.

01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII, згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

У свою чергу, пунктами 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас приписами частини дев`ятої статті 37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина десята статті 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (частина дванадцята статті 37 Закону № 3723-XII).

Судом встановлено, що згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.09.2003, позивач з 11.02.2004 по 14.05.2013 працювала у Любешівському районному суді Волинської області на посадах помічника судді, керівника апарату суду, заступника керівника апарату суду (записи №№4-14). З 15.05.2013 по 05.11.2015 позивач працювала у територіальному управлінні Державної судової адміністрації України у Волинській області на посадах провідного спеціаліста з діловодства, контролю та роботи зі зверненнями, провідного спеціаліста сектору кадрової роботи (записи №№15-18). З 06.11.2015 по 07.10.2022 позивач працювала в Апеляційному суді Волинської області, Волинському апеляційному суді на посадах провідного спеціаліста з кадрової роботи та державної служби, провідного спеціаліста відділу управління персоналом, секретаря судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ, заступника начальника відділу юридичної роботи та управління державним майном (записи №№19-27). При цьому, починаючи з 11.02.2004 позивачу було присвоєно 11 ранг державного службовця, який в подальшому встановлювався в порядку черговості, зокрема, з 01.09.2022 їй присвоєно 6 ранг державного службовця.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, що сторонами не оспорюється, тому суд дійшов висновку, що вона має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до Закону № 3723-XII.

Вказаний правовий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 від 13.02.2019.

Суд не бере до уваги доводи відповідача-1 про те, що позивач не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, оскільки за висновками Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 Закон не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

Суд також вважає безпідставними доводи відповідача-2 про те, що з набранням чинності Закону №889-VIII (01.05.2016) помічники та наукові консультанти суддів Конституційного Суду України, а також помічники суддів судів загальної юрисдикції не є державними службовцями, з огляду на те, що такі доводи не були зазначені у спірному рішенні і не були підставою відмови. Водночас згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.09.2003, ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 займала посаду провідного спеціаліста відділу управління персоналом, що відноситься до посади державної служби.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.10.2022 №08 позивачу безпідставно відмовлено у переведенні з пенсії по інвалідності згідно Закону №1058-IV на пенсію по інвалідності згідно Закону № 3723-XII.

При вирішенні цього спору суд також враховує, що відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (зі змінами; далі - Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у переведенні на інший вид пенсії рішенням від 14.10.2022 №08, яке було прийняте ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, за принципом екстериторіальності.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, а також враховуючи відсутність заперечень відповідачів щодо врахування довідок Апеляційного суду Волинської області, Волинського апеляційного суду від 10.10.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.10.2022 №08 про відмову у переведенні позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу» та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (орган, що призначає пенсію, за місцем проживання) призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 10.10.2022 (часу звернення з відповідною заявою) пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках Апеляційного суду Волинської області від 10.10.2022 №1.63/3/2022 та Волинського апеляційного суду від 10.10.2022 №09.40/66/2022, №09.40/67/2022.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено копію договору про надання правової допомоги від 10.11.2022, укладеного між позивачем та адвокатом Вінцюк Ю.Б., копію акту здачі-приймання робіт (наданих послуг) №15/12 від 26.12.2022, копію квитанції від 26.12.2022 №12/12, ордер серії АС №1048135 від 10.11.2022.

Відповідно до пункту 4.1 договору про надання правової допомоги від 10.11.2022 за надання правової допомоги клієнт зобов`язався виплатити адвокату гонорар, який складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та зазначені в Додатку до цього Договору. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг.

Згідно з актом здачі-приймання робіт (наданих послуг) №15/12 від 26.12.2022 адвокатом були надані такі послуги: консультація з питань визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.10.2022 №08 щодо відмови у переведенні позивача на пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу», укладення договору про надання правової допомоги (1 год.) 2000,00 грн.; підготовка та подача позовної заяви до суду (2 год.) 4000,00 грн. Загальна вартість робіт (послуг) становить 6000,00 грн.

Квитанція від 26.12.2022 №12/12 підтверджує сплату позивачем адвокату Вінцюк Ю.Б. коштів у сумі 6000,00 грн.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет та категорію спору, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 6000,00 грн, є неспівмірною із складністю цієї справи.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності державного службовця, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14 жовтня 2022 року №08 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ) призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з 10 жовтня 2022 року пенсію державного службовця по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, зазначеної у довідках Апеляційного суду Волинської області від 10.10.2022 №1.63/3/2022 та Волинського апеляційного суду від 10.10.2022 №09.40/66/2022, №09.40/67/2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. О. Андрусенко