Справа № 420/12209/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/12209/22

Категорія: 102080000

Головуючий в 1 інстанції: Скупінська О. В.

Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Аргіровій М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому просить:

визнати протиправною відмову Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 17.08.2022 року позивачу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у реєстрації місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , без згоди батька;

зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що вона з 19.10.2021 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Неповнолітня донька ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала паспорт громадянина України № НОМЕР_1 . З батьком доньки, ОСОБА_6 , позивачка ОСОБА_1 розірвала шлюб 04.06.2008 року, після чого донька проживає з матір`ю, з батьком дитини ані позивачка ані донька ОСОБА_5 відносини не підтримують. 17.08.2022 року ОСОБА_5 звернулась до відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання без згоди батька за адресою: АДРЕСА_1 , за якою зареєстрована її мати - ОСОБА_1 . До заяви було надано повний перелік документів, відповідно до вимог Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року № 265. Враховуючи, що квартира належить іншій особі, до заяви про реєстрацію місця проживання було також надано згоду власника квартири ОСОБА_7 та копію витягу з державного реєстру права власності. За результатами розгляду заяви, відповідачем 17.08.2022 року відмовлено ОСОБА_8 в реєстрації місця проживання за однією адресою з матір`ю: АДРЕСА_1 . Підставою для відмови в реєстрації місця проживання відповідач вказав на відсутність згоди батька. Позивачка вважає, що відмову в реєстрації місця проживання винесено всупереч вимогам чинного законодавства, тому її слід визнати протиправною та зобов`язати відповідача зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 без згоди батька, так як їй на час звернення із заявою до позивача виповнилось 16-ть років і згода батька не потребується.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 17.08.2022 про відмову ОСОБА_9 у реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до заяви від 17.08.2022.

Зобов`язано Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , без згоди батька.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм права, при цьому обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що виходячи з положень п. 32, 34 Порядку, та враховуючи, що ОСОБА_5 є неповнолітньою та місце проживання її батьків не задекларовано/зареєстровано за однією адресою, а отже необхідна згода батька. При цьому з посиланням на п.3 ч.1 ст.12 Закону вказує на можливість відмови у внесенні до реєстру інформації про місце проживання у разі надання документів не у повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022 року № 09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду № 9-до/с від 28.02.2022 року, з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи.

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт просить розгляд справи проводити за його участю, а тому розгляд справи призначено у режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .

Матеріали справи містять копію паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а також довідку №5115-000009665 від 04.07.2022 про реєстрацію особи громадянином України, видану ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, місце проживання ОСОБА_1 з 19.10.2021 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_11 .

Матеріали справи містять свідоцтво про розірвання шлюбу, відповідно до якого шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 розірваний 04.06.2008.

Відповідно до відповіді відділу адресно-довідкової роботи Головного управління ДМС України в Одеській області від 20.10.2022 на запит суду від 18.10.2022, ОСОБА_10 ,1981 р.н. по місті Одесі та Одеській області не значиться.

17 серпня 2022 року ОСОБА_5 звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 (первинна реєстрація).

Законними представниками у заяві зазначено: Батько: ОСОБА_10 ; мати: ОСОБА_1 : ПГУ № НОМЕР_2 , 17.08.2021, 5112, 17.08.2031 - даю згоду на реєстрацію.

Заява від 17.08.2022 містить дані про витяг №250036457 від 26.03.2021, Інформацію з Державного реєстру №307588456 від 17.08.2022 та згоду власника житла ОСОБА_7 .

У заяві від 17.08.2022 міститься запис адміністратора Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради: "Особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості (відсутня згода батька на реєстрацію місця проживання дитини)".

Вважаючи таке рішення протиправним, ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі, виходив з того, що вимога щодо згоди батька, який не проживає з дитиною, яка досягла 14 років, приписи Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" не містять, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому вказав, що посилання відповідача на приписи Порядку №265 не приймаються до уваги, оскільки у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України.

Відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як визначено ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

У відповідності до ч. 1 ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (тут і далі у редакції на момент спірних правовідносин), відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

При цьому, відповідно до ст.4 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших законів та міжнародних договорів України.

Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що містяться у цьому Законі, застосовуються норми міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Обмеження вільного вибору місця проживання визначається статтею 13 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", відповідно до якої вільний вибір місця проживання обмежується в адміністративно-територіальних одиницях, які знаходяться: у прикордонній смузі; на територіях військових об`єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на території, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності; на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан; на тимчасово окупованих територіях.

Вільний вибір місця проживання обмежується щодо: осіб, які не досягли 14-річного віку; осіб, до яких згідно із процесуальним законодавством застосовано запобіжні заходи, пов`язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України.

Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади

Відповідно до п.12 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:

1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;

2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;

3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України.

Стаття 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" висуває загальні вимоги до декларування та реєстрації місця проживання (перебування) особи, відповідно до пункту 6 якої, реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

При цьому, умова про надання згоди батька щодо реєстрації місця проживання (перебування) дитини наведена лише у пункті 4 зазначеної статті, а саме щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років за місцем проживання (перебування) одного з батьків чи законних представників, з яким проживає дитина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога щодо згоди батька, який не проживає з дитиною, яка досягла 14 років, приписи Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" не містять.

Порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи визначений статтею 9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", відповідно до частини 1 якої, у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).

До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються: 1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; 2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років; 3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України); 4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника); 5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору; 7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку) (ч.2 ст.9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні").

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання (перебування) подання особою відомостей та/або документів, не передбачених цим Законом (ч.7 ст.9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні").

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо: 1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування); 2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям у поданих особою документах або даних; 3) особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі; 4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними, або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився; 5) за декларуванням або реєстрацією місця проживання (перебування) особи звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів; 6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку; 7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла; 8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій стосовно цієї дитини; 9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій цією дитиною.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції дослідивши наведені норми Законів України зазначає про безумовне право дитини, яка досягла чотирнадцяти років самостійно як визначити своє місце проживання, так і звернутись за його реєстрацією.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на п.3 ч.1 ст.12 Закону з зазначенням, про можливість відмови у внесенні до реєстру інформації про місце проживання у разі надання документів не у повному обсязі, оскільки нормами ст.9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" згода батька на реєстрацію місця проживання дитини не передбачена.

В свою чергу, апелянт помилково вважає, що в даному випадку пріоритетними нормами є саме норми Порядку №265, зокрема п.32 п.34 (у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків,) оскільки закони мають вищу юридичну силу, а всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що посилання відповідача на приписи Порядку №265 як на підставу правомірності прийняття спірного рішення щодо відмови дитині, яка досягла 14 років у здійсненні реєстрації місця проживання без згоди батька, є безпідставними, а рішення є таким, що прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, а отже протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, враховуючи приписи Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, наявність інформації про відсутність реєстрації місця проживання батька дитини на території міста Одеси та Одеської області, та досягнення дитиною віку 14 років, суд першої інстанції правомірно вказав, що не вбачається, що зазначеним рішенням будуть порушені права ОСОБА_13 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 18 січня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова