Справа № 200/5657/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року справа №200/5657/20-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі №200/5657/20-а (суддя І інстанції Логойда Т.В., повний текст рішення складено 12 листопада 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко» (правонаступником якого в подальшому стало приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод») звернулося до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення (форми В1) Головного управління ДПС у Донецькій області від 25.02.2020 року № .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецької області від 25.02.2020 року № .

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач зазначив, що ним правомірно було прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, оскільки при здійсненні перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п.44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст. 200, п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.5. п.5, п. 12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року № 20, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, п. 4 розд. 5 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 у редакції наказу Міністерства фінансів України 23.02.2017 року № 276, що призвело до ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку та завищення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2019 року на 121784 грн.. Відповідач вважає, що позивачем не доведено належними доказами реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Метінвест Діджитал».

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в іншій справі, у задоволенні якого було відмовлено, оскільки явка відповідача не визнавалась обов`язковою, відповідач не позбавлений права залучити іншого представника, а суд не бачить перешкод для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «НВО «Інкор і Ко» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за жовтень 2019 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 20.11.2019 року № ), за результатами якої складено акт від 15.01.2020 року № 45/05-99-04-02/31297266, яким встановлено наступні порушення: в декларації з податку на додану вартість від 20.11.2019 року № ТОВ «НВО «Інкор і Ко» задекларовано бюджетне відшкодування на суму 1836998,56 грн., в той час як за результатами перевірки ця сума становила 1715215 грн., тобто відхилення складає 121784 грн..

Так, до додатку №3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування (Д3)» податкової декларації з ПДВ за жовтень 2019 року ТОВ «НВО «Інкор і Ко» віднесено сплату по обсягах постачання послуг від ТОВ «Метінвест Діджитал», липня 2019 року на суму ПДВ 58 417,90 грн. (податкова накладна №13 від 31.07.2019 року) та серпня 2019 року на суму ПДВ 63 366,20 грн. (податкова накладна №20 від 31.08.2019 року), які були включені ТОВ «НВО «Інкор і Ко» до податкового кредиту липня та, відповідно, серпня 2019 року (58 417,90 грн. + 63 366,20 грн. = 121784 грн. (із заокругленням)).

Контролюючий орган вважав, що ТОВ «НВО «Інкор і Ко» безпідставно сформовано бюджетне відшкодування за жовтень 2019 року на загальну суму 121 784 грн. по взаємовідносинам ТОВ «НВО «Інкор і Ко» з ТОВ «Метінвест Діджитал» (), оскільки господарські операції по договору, що укладений між ТОВ «НВО «Інкор і Ко» та його контрагентом, не мали реального характеру, оскільки, на думку відповідача, документи, що надані до перевірки, не можуть вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності ТОВ «НВО «Інкор і Ко».

Підставою для таких висновків стали акти попередніх перевірок, згідно з якими ТОВ «НВО «Інкор і Ко» зменшено від`ємне значення по взаємовідносинам ТОВ «НВО «Інкор і Ко» з вказаним контрагентом на загальну суму ПДВ 121 784,10 грн. (58 417,90 грн. + 63 366,20 грн.), а саме:

1) акт перевірки від 11.10.2019 року № 79/05-99-04-02/31297266 за липень 2019 року, згідно з яким ТОВ «НВО «Інкор і Ко» зменшено від`ємне значення на суму ПДВ 58 417,90 грн..

На підставі вказаного акту щодо ТОВ «НВО «Інкор і Ко» прийнято, зокрема податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 19.11.2019 року № про зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 324 791 грн., яким у тому числі зменшено від`ємне значення на суму ПДВ 58 417,90 грн. за липень 2019 року по взаємовідносинам ТОВ «НВО «Інкор і Ко» з ТОВ «Метінвест Діджитал».

Правомірність вказаного податкового повідомлення-рішення була предметом розгляду в справі №200/2944/20-а. Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року в справі №200/2944/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2021 року та набрало законної сили, позов приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (правонаступника ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко») до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено: зокрема, визнано протиправним та скасовано, зокрема, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій від 19.11.2019 року № ;

2) акт перевірки від 15.11.2019 року №240/05-99-04- 02/31297266 за серпень 2019 року, згідно з яким ТОВ «НВО «Інкор і Ко» зменшено від`ємне значення на суму ПДВ 63 366,20 грн..

На підставі вказаного акту щодо ТОВ «НВО «Інкор і Ко» прийнято, зокрема податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 24.12.2019 року № про зменшення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 256 855 грн., яким у тому числі зменшено від`ємне значення на суму ПДВ 63 366,20 грн. за серпень 2019 року по взаємовідносинам ТОВ «НВО «Інкор і Ко» з ТОВ «Метінвест Діджитал».

Правомірність вказаного податкового повідомлення-рішення була предметом розгляду в справі № 200/9089/20-а. Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13.05.2021 року в справі №200/9089/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 року та набрало законної сили, позов приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (правонаступника ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «Інкор і Ко») до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено: зокрема, визнано протиправним та скасовано, зокрема податкове повідомлення-рішення форми «В4» Головного управління ДПС у Донецькій від 24.12.2019 року №,яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 256 855 грн..

На думку податкового органу ТОВ «Метінвест Діджитал» повинен був скласти такі первинні документи, які б давали змогу ідентифікувати які саме послуги та по якій ціні були надані на адресу ТОВ «НВО «Інкор і Ко».

Враховуючи результати актів попередніх перевірок за липень 2019 року та за серпень 2019 року щодо взаєморозрахунків між ТОВ «НВО «Інкор і Ко» та ТОВ «Метінвест Діджитал» контролюючий орган вважав, що від`ємне значення у ТОВ «НВО «Інкор і Ко» відсутнє, тому ТОВ «НВО «Інкор і Ко» мало врахувати результати таких перевірок і не відносити до суми бюджетного відшкодування жовтня 2019 року вказані суми податку по вказаному контрагенту у загальному розмірі 121 784,10 грн..

В акті зроблено висновок про порушення ТОВ «НВО «Інкор і Ко»: п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.5. п.5, п. 12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року № 20, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, п. 4 розд. 5 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 у редакції наказу Міністерства фінансів України 23.02.2017 року № 276, що призвело до ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку; завищення суми бюджетного відшкодування за жовтень 2019 року на 121784 грн..

На акт перевірки ТОВ «НВО «Інкор і Ко» подані заперечення (від 06.02.2020 року вих. №175-20з), доводи яких листом контролюючого органу від 20.02.2020 року № 14541/10/05-99-04-02 відхилені, а висновки акту перевірки залишені без змін.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Донецькій області щодо ТОВ «НВО «Інкор і Ко» винесено податкове повідомлення-рішення (форми В1) від 25.02.2020 року № , яким на підставі пп.54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України, а також пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 78.4 ст.78, пп. 79.2 ст. 79, п. 82.2 ст. 82, пп. 20.1.4, 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, за порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України ТОВ «НВО «Інкор і Ко» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку по декларації за жовтень 2019 року (декларація від 20.11.2019 року №) на суму завищення бюджетного відшкодування 121 784 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 60 891,78 грн..

Відповідно до розрахунку податкового зобов`язання та штрафних (фінансових) санкцій до вказаного податкового повідомлення-рішення (та пояснень відповідача у відзиві) контролюючим органом штрафну (фінансову) санкцію (штраф) застосовано в розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання через повторність протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, а саме у зв`язку з прийняттям до цього на підставі акту перевірки від 17.12.2019 №388/05-99-04-02/31297266 за вересень 2019 року (яким встановлено, що платником завищено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 98 414 грн.), податкових повідомлень-рішень щодо вересня 2019 року:

- форми «В1» від 28.01.2020 року № , яким ТОВ «НВО «Інкор і Ко» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку по декларації за вересень 2019 року на суму завищення бюджетного відшкодування 98414 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 49207 грн.;

- форми «В3» від 28.01.2020 року № , якими ТОВ «НВО «Інкор і Ко» відмовлено у бюджетному відшкодуванні ПДВ за вересень 2019 року на суму 3390000 грн.

Правомірність вказаних податкових повідомлень-рішень була предметом розгляду в справі № 200/5048/20-а. Так, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2020 року в справі №200/5048/20-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2020 року та набрало законної сили, позов ТОВ «НВО «Інкор і Ко» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено: визнані протиправними та скасовані податкове повідомлення-рішення (форма В1) від 28.01.2020 року № та податкове повідомлення-рішення (форма В3) від 28.01.2020 року № .

ТОВ «НВО «Інкор і Ко» скористалося правом на оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.02.2020 року № в адміністративному порядку (скарга від 13.03.2020 року №326-20з).

Рішенням Державної податкової служби України від 12.05.2020 року №15785/6/99-00-08-05-003-06 скаргу залишено без задоволення, а вказане податкове повідомлення-рішення - без змін.

Наведені обставини сторонами не оскаржуються. Спірним у цій справі є податкове повідомлення-рішення від 25.02.2020 року № .

За приписами п.п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198ПК).

Згідно п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За приписами п.200.4. ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У відповідності до вимог п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п.201.10 ст.201 ПК України).

За правилами п.201.14, п. 201.15 ст.201 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об`єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом. Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затв. наказом Міністерства фінансів України № 246 від 20.10.1999р. (із змінами та доповненнями), запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

У відповідності до п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затв. наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000р. (із змінами та доповненнями), зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Пунктом 6 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затв. наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999р. (із змінами та доповненнями) визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

У відповідності до п.3 розділу ІІІ Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затв. наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013р. (із змінами та доповненнями), фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"(далі - Закон № 996) податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. Згідно частини 1 статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій (видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші).

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (п.5 ст.9 Закону № 996).

Згідно пп. 2.1 та пп. 2.4 ст.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за № 168/704 (далі за текстом - Положення № 88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За п.2.5 Положення № 88, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Отже, первинні документи, зокрема рахунки на оплату, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг) оформлені відповідно до вимог, встановлених Законом № 996 та Положенням № 88 та складені в момент проведення кожної господарської операції або (якщо це неможливо) безпосередньо після її завершення є підставою для включення даних по проведеним господарським операціям до податкового обліку платника податку.

За статтею 9 Закону № 996 неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 викладені наступні правові висновки:

«Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.»

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТОВ «НВО «Інкор і Ко» було: Код КВЕД 20.14 Виробництво інших основних органічних хімічних речовин (основний); Код КВЕД 20.59 Виробництво іншої хімічної продукції, н. в. і. у.; Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; Код КВЕД 52.10 Складське господарство; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій (код КВЕД 42.22).

Між ТОВ «НВО «Інкор і Ко» як замовником та ТОВ «Метінвест Діджитал» як виконавцем 07.12.2018 року укладено договір про надання інформаційно-технологічних (ІТ) послуг від 07.12.2018 року №4872, згідно з умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання надавати наступні види інформаційно-технологічних (ІТ) послуг: послуги з підтримки користувачів; документальний супровід наданих по договору послуг; підтримка мережевої інфраструктури, серверної інфраструктури і ЦОД; підтримка програмного забезпечення та баз даних (БД), а замовник прийняти та оплатити виконавцю здійснені послуги в порядку, що передбачений цим договором. Перелік послуг, що надаються в рамках даного договору, визначений в каталозі ІТ послуг у відповідності з додатком №1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 5.3 договору загальна орієнтовна вартість по договору складає 3 759 775 грн., включаючи ПДВ 626 629,17 грн..

Згідно з п. 5.5 договору вартість послуг визначається щомісяця по принципу «витрати плюс» та розраховується як сума наступних витрат: всі прямі витрати, які поніс виконавець у зв`язку з наданням послуг, які включають в себе, але не обмежуються витратами на: заробітну плату фахівців, які задіяні в наданні послуг, і також соціальні відрахування, пов`язані з заробітною платою таких співробітників; оренд) майна (приміщень, обладнання та т.д.); амортизацію основних засобів (меблів, офісної техніки), які використовуються співробітниками виконавця у процесі надання послуг; відрядження, що здійснюють співробітники виконавця на користь замовника; загальні та адміністративні витрати виконавця, у тому числі на придбання спеціального обладнання для виконання робіт у зонах підвищеної небезпеки, які визначаються як витрати які стосуються планування, контролю, адміністрування та надзору за наданням послуг у цілому, а також витрати, які не можуть бути прямо віднесені до таких витрат, які понесені на користі замовника; всі витрати, понесені виконавцем, та вартість послуг, придбаних виконавцем від третіх осіб на користь замовника, а також пов`язані з наданням послуг (за виключенням вартості послуг, придбаних від третіх осіб у відповідності з підпунктом 4 цього пункту договору); вартість послуг, придбаних виконавцем від третіх осіб по письмовому дорученню замовника; сума, яка дорівнює 1 % усіх витрат, сплачених замовником у відповідності із зазначеними пунктами (5.5.1 - 5.5.5 п. 5.5 договору).

Згідно з п.п. 4.1. та 4.2 договору приймання-передача наданих в рамках даного договору послуг здійснюється шляхом підписання уповноваженими представниками обох сторін акта приймання-передачі наданих послуг. Виконавець надає замовнику пакет документів, який включає рахунок, акт здачі-прийняття наданих послуг, протягом 2 (двох) робочих днів від дати закінчення місяцю надання послуг.

Надання інших додаткових документів, пов`язаних з наданням послуг за вказаним договором, не передбачено.

Згідно з п. 5.1 договору оплата замовником наданих послуг здійснюється в національній валюті в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця протягом 10 календарних днів з часу підписання сторонами акту здачі-прийняття наданих послуг.

Додатком №1 до договору є каталог ІТ послуг ТОВ «НВО «Інкор і Ко», який підписаний між сторонами договору.

Під час виконання умов вказаного договору оформлені наступні первинні документи: акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31.07.2019 року №240 на суму 350 507,42 грн., в т.ч. ПДВ 58417,90 грн. та акт виконаних робіт (наданих послуг) від 31.08.2019 року №277 на суму 380 197,18 грн., в т.ч. ПДВ 63366,20 грн. (у вказаних актах відображений факт виконання інформаційно-технологічних послуг); звіти про результати наданих інформаційно-технологічних (ІТ) послуг, які є додатками до вказаних актів виконаних робіт (наданих послуг); платіжні доручення від 20.09.2019 року №186997; від 25.09.2019 року №188273; від 23.10.2019 року №199244; податкові накладні ТОВ «Метінвест Діджитал» (з квитанціями та витягами про їх прийняття та реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних) на відповідну суму ПДВ, а саме: від 31.07.2019 року №13 на суму ПДВ 58 417,90 грн., від 31.08.2019 року №20 на суму ПДВ 63 366,20 грн..

Суми ПДВ по податковим накладним ТОВ «НВО «Інкор і Ко» включені до складу податкового кредиту за відповідний період, та в подальшому заявлено до бюджетного відшкодування.

Також замовником та виконавцем послуг складені звіти про результати надання інформаційно-технологічних послуг за періоди з 01.07.2019 року по 31.07.2019 року та за період з 01.08.2019 року по 31.08.2019 року, які містили розшифровки переліку послуг.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується факт того, що спірні правочини набули реального настання тих правових наслідків, на настання яких були спрямовані.

Видані контрагентом ТОВ «НВО «Інкор і Ко» документи бухгалтерської звітності щодо правовідносин, які виникли між ним та ТОВ «НВО «Інкор і Ко», є такими, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Посилання відповідача на відсутність у акті виконаних робіт інформації, яка дає змогу ідентифікувати надані послуги та їх ціни, є неприйнятними, адже за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорі, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Верховний Суд в постановах від 19.04.2019 року у справі № 826/1392/17, від 12.02.2020 року у справі № 813/3577/13-а, від 20.03.2020 року у справі №560/3956/18, від 02.07.2020 року у справі № 560/711/19 виклав правову позицію, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Перелік послуг був визначений каталогом ІТ послуг ТОВ «НВО «Інкор і Ко», який є додатком №1 до договору, та надавався податковому органу.

Крім того, у відповідності до вимог п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України ТОВ «НВО «Інкор і Ко» із запереченнями на акт перевірки та зі скаргою надав контролюючому органу звіти про результати надання інформаційно-технологічних послуг за спірні місяці, які містили розшифровки переліку послуг. Вказані звіти підписані обома сторонами договору - замовником та виконавцем послуг.

Судом встановлено, що на час проведення перевірки позивача та на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення вироків щодо контрагента позивача судами винесено не було.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення чинного законодавства.

Колегія суддів вважає, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження фіктивності спірних господарських операцій.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.5. п.5, п. 12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року № 20, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, п. 4 розд. 5 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року №21 у редакції наказу Міністерства фінансів України 23.02.2017 року № 276, а тому правомірно задоволено позов.

Судом також правомірно враховано те, що податкові повідомлення-рішення від 19.11.2019 року № та від 24.12.2019 року №, якими ТОВ «НВО «Інкор і Ко» було зменшено від`ємне значення по взаємовідносинам ТОВ «НВО «Інкор і Ко» з ТОВ «Метінвест Діджитал» на загальну суму ПДВ 121 784,10 грн. (58 417,90 грн. + 63 366,20 грн.), що стали підставою для винесення щодо ТОВ «НВО «Інкор і Ко» оскарженого податкового повідомлення-рішення від 25.02.2020 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму завищення бюджетного відшкодування 121 784 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 60 891,78 грн., скасовані судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що наданими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується реальність здійснення позивачем спірних господарських операцій. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження свого твердження щодо фіктивності спірних господарських операцій, а тому доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі №200/5657/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного від 12 листопада 2021 року у справі №200/5657/20-а - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена 19 січня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 19 січня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий судд: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко