Справа № 520/3812/22
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 р. № 520/3812/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, третя особа - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період 19.12.2019 по 21.06.2020 у розмірі 55885,56 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять гривень 56 коп.) грн, без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

- стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.02.2021 до 13.02.2022 у розмірі 114 861,24 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 24 коп.), без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 19.12.2019 і по 13.02.2022 у позивача мав місце вимушений прогул, що виник внаслідок неодноразових протиправних дій відповідача і Держпродспоживслужби по звільненню позивача з посади і протиправної бездіяльності Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, яка полягає у затримці виконання рішень судів. Держпродспоживслужба і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області порушили конституційне право позивача на працю, передбачене статтею 43 Конституції України, що включає можливість позивача заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується і отримання винагороди за працю. Як наслідок, позивач був вимушений звернутися до суду із цією позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за час затримки виконання рішення суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Запропоновано третій особі подати до суду письмові пояснення та документи додані до них протягом п`яти календарних днів з моменту отримання копії позовної заяви, а також докази направлення вказаних пояснень з доданими документами сторонам.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а отже, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже, вимога позивача щодо стягнення з Головного управління середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.02.2021 до 13.02.2022 не підлягає задоволенню. Окрім того, у своєму позові ОСОБА_1 посилається на пункт 10 Порядку №100, який виключено на підставі Постанови КМУ №1213 від 09.12.2020 та не може бути врахований під час вирішення справи. З урахуванням вказаного, вимога позивача щодо стягнення з Головного управління середнього заробітку за період 19.12.2019 по 21.06.2020 також не підлягає задоволенню.

Представником третьої особи надано до суду пояснення, в яких зазначено, що відповідно до статті 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. До звільнення позивач працював у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Харківській області на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, де й вівся облік робочого часу. Враховуючи зазначене, облік робочого часу, нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалась Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області. Таким чином, Держпродспоживслужба не здійснювала нарахування та виплату заробітної плати позивачу та не є розпорядником відомостей щодо заробітної плати та інших виплат позивача, які включаються у розрахунок середньої заробітної плати відповідно до вимог Порядку обчислення заробітної плати затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 № 100.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оскільки в період з 26.12.2022 по 08.01.2023 суддя Волошин Д.А. перебував у щорічній відпустці, тому розгляд справи здійснюється з урахуванням днів відпустки.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Наказом Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Держпродспоживслужба) від 01.03.2016 № 212-к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі - ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області).

16 грудня 2019 року Держпродспоживслужбою було видано Наказ №577-к «Про звільнення ОСОБА_1 », за яким у зв`язку з отриманням негативної оцінки результатів службової діяльності позивача звільнено з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з 18.12.2019.

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вимогою визнати протиправним та скасувати висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б, В, затверджений Наказом Держпродспоживслужби «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівництва територіальних органів Держпродспоживслужби у 2019 році» № 569-к від 11.12.2019, в частині, що стосується результатів оцінювання службової діяльності заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_1 , визнати протиправним та скасувати наказ Держпродспоживслужби № 577-к від 16.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 по справі №520/510/20, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області та Держпродспоживслужби про визнання протиправним та скасування висновку, наказу та поновлення на посаді - задоволено. Визнано протиправним та скасовано висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії Б В, який затверджений Наказом Держпродспоживслужби Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівництва територіальних органів Держпродспоживслужби у 2019 році №569-к від 11.12.2019, в частині, що стосується результатів оцінювання службової діяльності заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_2 . Визнано протиправним та скасовано наказ Держпродспоживслужби №577-к від 16.12.2019 року Про звільнення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційні скарги Держпродспоживслужби та ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області задоволено. Рішення суду першої інстанції від 01 червня 2020 року скасовано, прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

31 серпня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №520/510/20 постановою частково задовольнив вимоги позивача, скасував постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №520/510/20, а справу направив на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 апеляційні скарги Держпродспоживслужби, ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 по справі №520/510/20 залишено без змін.

Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі №520/510/20 відповідачем прийнято Наказ Держпродспоживслужби від 19.06.2020 №155-к «Про поновлення ОСОБА_1 », яким скасовано Наказ Держпродспоживслужби від 16.12.2019 №577-к «Про звільнення ОСОБА_1 » і поновлено позивача на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

Наказом Держпродспоживслужби від 22.06.2020 № 161-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 22.06.2020 з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури державного органу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач не погоджуючись з діями відповідача звернувся з позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №520/9541/2020 позов задоволено частково. Зокрема, визнано протиправними дії Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області щодо видання наказу №155-к від 19.06.2020 "Про поновлення ОСОБА_1 " і наказу №322-к від 23.06.2020 "Про поновлення ОСОБА_1 " про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за відсутності такої посади у структурі ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області. Визнано протиправним і скасовано наказ Держпродспоживслужби №161-к від 22.06.2020 "Про звільнення ОСОБА_1 ". Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №323-к від 23.06.2020 "Про звільнення з посади ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області категорії Б, що відповідає освіті, фаху і досвіду ОСОБА_1 , з 22.06.2020. Стягнуто з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80828,28 (вісімдесят тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 28 коп.) грн.

Відповідно до ч. 4. ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі №520/9541/2020 Держпродспоживслужба видала наказ №130-К від 09.03.2021 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

10.03.2021 Держпродспоживслужба видала Наказ № 138-к "Прозвільнення ОСОБА_1 », за яким у зв`язку зі скасуванням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі № 520/510/20 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі №520/9541/2020 апеляційні скарги Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області частково задоволено, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано наказ Держпродспоживслужби № 161-к від 22.06.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №323-к від 23.06.2020 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, з 22.06.2020.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №520/9541/2020 набрало законної сили 18.11.2021.

Позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №520/9541/2020.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 20.12.2021 відкрив виконавче провадження №67936509 про примусове виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі № 520/9541/2020.

Представник позивача звернувся до відповідачів із адвокатськими запитами від 27.01.2022 про надання інформації про те, чи видані Держпродспоживслужбою і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області накази про поновлення позивача на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

ГУ Держпродспоживслужба в Харківській області листом № 12.0-057/2/410-22 від 02.02.2022 повідомило, що Головним управлінням на виконання постанов Другого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №520/510/20, від 18.11.2021 у справі №520/9541/2020 ОСОБА_1 здійснено необхідні виплати. Відповідно до абз. 2 п. 9 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 № 164 начальник Головного управління має заступників, які призначаються на посаду Головою Держпродспоживслужби відповідно до Закону України «Про державну службу». Викладене свідчить про те, що питання негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області відповідно до постанов Другого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі № 520/510/20, від 18.11.2021 у справі №520/9541/2020 віднесено до компетенції Голови Держпродспоживслужби. Станом на 02.02.2022 ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області не отримувало від Держпродспоживслужби інформацію щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Держпродспоживслужба листом № 23.2-12/2033 від 03.02.2022 повідомила про те, що питання про видання наказу про поновлення ОСОБА_1 , на думку Держпродспоживслужби, є передчасним, оскільки справа №520/510/20 переглядається у Верховному Суді.

Наказом Держпродспоживслужби від 14.02.2022 № 75-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " позивача поновлено на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області з 19.12.2019.

Наказом ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області "Пропоновлення на роботі ОСОБА_1 від 15.02.2022 №154-к позивача поновлено на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області з 19.12.2019.

Позивач зазначив, що починаючи з 19.12.2019 і по 13.02.2022 мав місце вимушений прогул, що виник внаслідок неодноразових протиправних дій відповідача і Держпродспоживслужби по звільненню позивача з посади і протиправної бездіяльності Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, яка полягає у затримці виконання рішень судів.

Не погоджуючись з тим, що відповідачем не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між учасниками справи, регулюються Конституцією України та КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Щодо позовних вимог про стягнення з ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 19.12.2019 по 21.06.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 1, 3 та 4 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

При цьому, у випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, а працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу (передостанній абзац пункту 4 Порядку №100).

Абзацом 3 п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Крім того, за змістом пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Відповідно до інформації про розмір нарахованої і виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 станом на 19.12.2019 відповідно до листа відповідача №10.0-057/2/5666-22 від 18.11.2022 позивачем в період з серпня 2019 року по листопад 2019 року не відпрацьовано жодного робочого дня, розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати проводиться із розрахунку встановленого йому посадового окладу у розмірі 9690,00 грн. Середньоденна заробітна плата складає 450,69 грн (9690 грн+9690 грн /43 робочих дня).

На виконання пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України №100, судом здійснено розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу наступним чином.

Так, судом встановлено, що кількість робочих днів вимушеного прогулу становить 112 (з 19.12.2019 (з дня звільнення) по 01.06.2020 (день винесення рішення у справі №520/510/20).

Таким чином, середньоденний заробіток позивача, обчислений виходячи з розміру його посадового окладу за два календарні місяці, що передували місяцю, в якому позивача звільнено, дорівнює 450,69 грн.

Таким чином, суд доходить висновку, що грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу становить: 450,69 грн * 112 днів = 50477,28 (п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят сім гривень 28 коп).

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.06.2020 по 19.06.2020 суд зазначає, що пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За загальним правилом в питаннях регулювання публічної служби пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 у справі № 821/1678/16, та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи).

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та розрахувати суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 в справі №520/510/20 в частині поновлення позивача на посаді підлягало до негайного виконання, проте фактично виконане відповідачем шляхом видання наказу від 19.06.2020 №155-к.

Тобто, період затримки виконання вказаного рішення суду становить з 02.06.2020 до 18.06.2020, що складає 12 робочих днів. Наказом Держпродспоживслужби від 22.06.2020 №161-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 22.06.2020 з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури державного органу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Тобто позивач фактично не був допущений до роботи, проте з моменту видання наказу від 19.06.2020 про поновлення його на посаді та до видання наказу від 22.06.2020 про його звільнення, ОСОБА_1 повинна була виплачуватись заробітна плата за 2 робочі дні, проте відповідачем цього зроблено не було. Отже саме за 14 днів (12 днів + 2 дні) підлягає стягненню середній заробіток.

Як вже встановлено судом, середньоденний заробіток позивача, обчислений виходячи з розміру його посадового окладу за два календарні місяці, що передували місяцю, в якому позивача звільнено, дорівнює 450,69 грн (9690 грн+9690 грн /43 робочих дня).

Отже, у зв`язку із затримкою виплати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 6309,66 грн (450,69 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення) х на 14 днів).

Суд звертає увагу, що при встановленні факту затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, середній заробіток працівнику підлягає виплаті незалежно від причин такої затримки.

Щодо позовних вимог про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 24.02.2021 до 13.02.2022 у розмірі 114 861,24 грн, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 у справі №520/9541/2020, зокрема, визнано протиправним і скасовано наказ ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №323-к від 23.06.2020 "Про звільнення з посади ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області категорії Б, що відповідає освіті, фаху і досвіду ОСОБА_1 , з 22.06.2020. Стягнуто з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80828,28 (вісімдесят тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 28 коп.) грн.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі №520/9541/2020 Держпродспоживслужба видала наказ №130-К від 09.03.2021 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

10.03.2021 Держпродспоживслужба видала Наказ № 138-к "Прозвільнення ОСОБА_1 », за яким у зв`язку зі скасуванням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі № 520/510/20 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 звільнено ОСОБА_1 з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 у справі №520/9541/2020 апеляційні скарги Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області частково задоволено, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано наказ Держпродспоживслужби № 161-к від 22.06.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області №323-к від 23.06.2020 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, з 22.06.2020.

Відповідачем на виконання рішення суду виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80828,28 грн за період з 22.06.2020 (дня звільнення) по 23.02.2021 (день ухвалення рішення у справі №520/9541/2020), що не заперечується позивачем.

Наказом Держпродспоживслужби від 14.02.2022 № 75-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " позивача поновлено на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області з 19.12.2019.

Отже період затримки виконання рішення суду по справі №520/510/20 з 24.02.2021 по 13.02.2022.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16 (провадження № 61-29024св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17 (провадження № 61-12857св18) від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18).

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням із часу його оголошення в судовому засіданні.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).

Приписи статті 236 Кодексу законів про працю України передбачають, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Тобто відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №480/69/19, від 20.10.2022 по справі №160/12318/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середнього заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), відповідно до ч. 3 п. 2 якого середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Судом встановлено, що кількість робочих днів вимушеного прогулу при затримці виконання рішення становить 243 (з 24.02.2021 (з дня звільнення) по 14.02.2022 (день поновлення на посаді).

Відповідно до інформації про розмір нарахованої і виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 відповідно до листа відповідача №10.0-057/2/5666-22 від 18.11.2022 позивачем за грудень 2020 року - січень 2021 року не відпрацьовано жодного робочого дня, розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати проводиться із розрахунку встановленого йому посадового окладу у розмірі 9690,00 грн. Середньоденна заробітна плата складає 450,69 грн (9690 грн+9690 грн /43 робочих дня), оскільки у жовтні 2019 року було 22 робочих дні, а в листопаді 2019 року - 21 робочий день, а не як зазначає позивач 472,68 грн з розрахунку 41 робочих день.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача, обчислений виходячи з розміру його посадового окладу за два календарні місяці, що передували місяцю, в якому позивача звільнено, дорівнює 450,69 грн.

Таким чином, суд доходить висновку, що грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення становить: 450,69 грн * 243 дні = 109517,67 грн.

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, позивачем та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів доведено, а відповідачем не спростовано протиправність дій щодо невиплати позивачу середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та затримки виконання рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню у зв`язку із виходом суду за межі позовних вимог та частковим задоволенням другої вимоги.

Крім того, позивач в прохальній частині позову просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить з таких приписів чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд встановив, що на підтвердження понесених витрат представником позивача надані до суду копії:

- договору про надання правничої (правової допомоги) від 11.05.2021 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Тріолекс»;

- ордер на надання правової допомоги серії АХ №1093407, згідно з яким адвокат Трушкевич Валерія Валеріївна була уповноважена керівником Адвокатського об`єднання «Тріолекс» на представництво у даній справі;

- акт наданих послуг від 13.02.2022, складений до договору про надання правничої (правової допомоги), відповідно до якого виконавцем в інтересах клієнта згідно договору в повному обсязі виконано зобов`язання: юридичний аналіз документів, консультування Клієнта з питань трудового, адміністративного права і процесу, що стосуються справи за позовною заявою Клієнта до Держпродспоживслужби та ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області - 1 година * 1 000,00 грн/год. = 1 000,00 гривень (без ПДВ); складання тексту позовної заяви Клієнта до Держпродспоживслужби та ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - 5 год * 1 000,00 грн/год. = 5 000,00 гривень (без ПДВ); збір та оформлення доказів до позовної заяви Клієнта до Держпродспоживслужби та ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області про стягнення середнього заробітку за час з змушеного прогулу і виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, заготовка справи до розгляду - 1 година * 1 000,00 грн/год. = 1 000,00 гривень (без ПДВ). Загальна вартість наданої професійної правничої (правової) допомоги складає 7000,00 грн (без ПДВ).

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст.134 КАС України).

Отже, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, має визначатися згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та підтверджуватися доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Тобто, договором про надання правової допомоги має бути визначено вартість робіт (послуг) адвоката.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Враховуючи часткове задоволення позову та відсутність з боку відповідача заперечень щодо суми витрат на правничу допомогу суд вважає, що на користь позивача належить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3500,00 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог (1/2 від 7000,00 грн).

Таким чином, заява про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області (проспект Науки, буд. 40, 6 поверх, м. Харків, 61166, ), третя особа - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Бориса Грінченка, буд. 1, м. Київ, 01001, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 19.12.2019 по 01.06.2020 у розмірі 50477,28 грн (п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят сім гривень 28 коп) з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 02.06.2020 по 21.06.2020 у розмірі 6309,66 грн (шість тисяч триста дев`ять гривень 66 коп) та з 24.02.2021 до 13.02.2022 у розмірі 109517,67 грн (сто дев`ять тисяч п`ятсот сімнадцять гривень 67 коп), разом 115827,33 грн (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот двадцять сім гривень 33 коп) з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 574,35 грн (п`ятсот сімдесят чотири гривні 35 коп) та витрати на правничу допомогу у сумі 3500,00 грн (три тисячі п`ятсот гривень 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин