Справа № 640/18841/22
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є., розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2022 про забезпечення позову до подання позовної заяви, прийняту за результатами розгляду заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИЛА:

Приватний нотаріус Київського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою, в якій просила суд постановити ухвалу про забезпечення позову, якою:

зупинити дію пункту 4 та пункту 6 наказу Міністерства юстиції України від 26.10.2022 №4766/5, якими анульовано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5324) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування пунктів 4, 6 наказу Міністерства юстиції України від 26.10.2022 №4766/5.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявником зазначено, що дія оскаржуваного наказу відповідача фактично заподіює шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення, оскільки до моменту вирішення спору по суті та набрання законної сили судовим рішенням, дію оскаржуваного наказу буде вичерпано.

Так, заявником зазначено, що навіть у разі задоволення позову порушене право позивача не буде поновленим, адже оскаржуваним наказом анульовано доступ заявника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Наведене свідчить, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову при ймовірному задоволенні позову Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_1, заявнику необхідно буде докладати додаткових зусиль для стягнення шкоди, завданої незаконними рішеннями відповідача або вживати заходів щодо захисту своїх інтересів при можливому оскарженні її поведінки внаслідок не проведення державної реєстрації у зв`язку із блокуванням доступу до Реєстру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2022 заяву приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено:

зупинено дію п.4 та п.6 наказу Міністерства юстиції України від 26.10.2022 №4766/5 якими анульовано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5324) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування п.4, п. 6 наказу Міністерства юстиції України від 26.10.2022 №4766/5.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2022 відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2022. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.01.2023.

У поданій апеляційній скарзі Міністерство юстиції України із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В судове засідання 18.01.2023 представники сторін не з`явились, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

16.01.2023 Шостим апеляційним адміністративним судом отримана заява приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, яка мотивована тим, що заявником не отримано копії апеляційної скарги Міністерства юстиції України, що перешкоджає їй підготувати відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що документ в електронному вигляді «Адміністративна апеляційна скарга» від 21.11.2022 по справі №640/18841/22 було доставлено одержувачу - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, в її електронний кабінет за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 14.12.2022, сформованою системою діловодства суду та наявною в матеріалах справи. Зазначеним спростовуються доводи заявника, наведені нею у заяві про відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Міністерством юстиції України 26.10.2022 року було видано наказ №4766/5, пунктом 4 якого анульовано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав; пунктом 6 - виконання пункту 4 наказу покладено на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Зупиняючи дію пунктів 4, 6 наказу Міністерства юстиції України від 26.10.2022 №4766/5, якими анульовано доступ приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю № 5324) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких вона планує звернутися до суду, та покладає на позивача індивідуальний і надмірний тягар щодо неможливості провадження діяльності щодо державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до ухвалення судового рішення по суті спору. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що реалізація оскаржуваного наказу неможлива до надання судом оцінки на предмет його правомірності

Апеляційна скарга Міністерства юстиції України мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права. Апелянтом зазначено, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності обґрунтованих підстав вважати, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, а також не доведено того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Скаржник стверджує, що оскаржуваною ухвалою фактично вирішено спір по суті заявлених позовних вимог, що не узгоджується з метою застосування правого інституту забезпечення позову.

Міністерством юстиції України також зазначено, що у випадку анулювання доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державні реєстратори не позбавлені права на працю і вони вправі здійснювати діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації прав на нерухоме майно і державної реєстрації юридичних, фізичних осіб-підприємців, що спростовує доводи стосовно позбавлення відповідачем можливості отримувати позивачем дохід від своєї професійної діяльності.

Колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову, виходить з наступного.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №826/7496/18.

Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;

2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

Принципами Рекомендації № Я (89) 8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1998, визначено наступне:

приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;

заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади;

заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;

провадження в суді має здійснюватися без зволікання.

Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпеченгя позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, згідно зазначених Рекомендацій, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.

Вказуючи на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 4, 6 наказу Мін`юсту від 26.10.2022 №4766/5 може вважатися вирішенням спору, оскільки приватний нотаріус в такому випадку буде і в подальшому здійснювати діяльність у сфері державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців, незважаючи на те, що зазначений наказ був винесений саме з підстав наявності порушень приватним нотаріусом при вчиненні дій у сфері державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців.

Зазначена позиція відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 02.11.2021 у справі №640/217/21

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що наказ Мін`юсту від 26.10.2022 №4766/5 прийнятий за результатами розгляду скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відповідно до частини сьомої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», положення якої спрямовані на захист прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб, позаяк вжиття заходів забезпечення позову у цій справі не може ставити під загрозу захист прав та інтересів інших осіб.

Крім наведеного, суд першої інстанції , обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника, за захистом яких вона планує звернутися до суду, та покладає на позивача індивідуальний і надмірний тягар щодо неможливості провадження діяльності щодо державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав до ухвалення судового рішення по суті спору.

У той же час, аргументація, яким саме чином можливе ускладнення виконання рішення суду та з яких підстав виникне необхідність у додаванні значних зусиль для відновлення прав позивача, а також які саме права позивача будуть порушені, в ухвалі суду першої інстанції відсутня.

Зазначені заявником у заяві про забезпечення позову доводи щодо неможливості здійснення нею повноцінної нотаріальної діяльності, що спричинить негативні наслідки у вигляді майнових втрат, також не дають суду підстав для вжиття заходів забезпечення позову, що передбачені статтею 151 КАС України, оскільки заявник жодним чином не позбавлений права на працю та вправі здійснювати нотаріальну діяльність, яка не стосується дій щодо вчинення державної реєстрації нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 808/2432/18, від 15 серпня 2019 року у справі № 840/3275/18, від 01 жовтня 2019 року, від 21 листопада 2019 року у справі № 420/1065/19, від 21 січня 2021 року у справі №420/4262/19.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Враховуючи викладене, позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову є помилковою.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, зважаючи на помилковість позиції суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення нового, про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

Відтак, апеляційна скарга Міністерства юстиції України є такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 241, 242, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.11.2022 №640/18841/22 про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви скасувати.

У задоволенні заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пунктів 4, 6 наказу Міністерства юстиції України від 26.10.2022 №4766/5 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення та може бути оскаржена, з урахуванням положень статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Cуддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко