Справа № 500/4496/22
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/4496/22

20 січня 2023 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №26 від 25.10.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині зарахування до страхового стажу періодів роботи з 01.08.1983 по 01.01.1984 в Чернівецькому виробничому об`єднанні м`ясної промисловості, з 02.01.1984 по 26.08.1994 в Автогосподарстві ОРСТ (Комунальне автотранспортне підприємство 1906), з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 в ПАТ "Промінвестбанк",

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи: з 01.08.1983 по 01.01.1984 в Чернівецькому виробничому об`єднанні м`ясної промисловості, з 02.01.1984 по 26.08.1994 в Автогосподарстві ОРСТ (Комунальне автотранспортне підприємство 1906), з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 в ПАТ "Промінвестбанк",

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 20.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.10.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Проте отримала рішення про відмову в призначенні пенсії за віком за №26 від 25.10.2022, в якій Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вказав, що її страховий стаж роботи становить лише 21 рік 01 місяць 02 дні, що є меншим за необхідний - 29 років, як наслідок відмовивши позивачу у призначенні пенсії за віком.

Так, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не зараховано наступні періоди: з 01.08.1983 по 01.01.1984 (виправлення дати звільнення з роботи не завірено в установленому порядку), з 02.01.1984 по 26.08.1994, з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 ( виправлення дати підстави на прийом на роботу не завірено в установленому порядку), оскільки зміст печатки на титульній сторінці документа не придатний для читання.

Період роботи згідно архівної довідки від 31.01.2022 №1265 з 01.08.1983 по 01.01.1984, оскільки зазначене в документі ім`я особи " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним заявника.

Таку відмову у призначенні пенсії за віком позивач вважає незаконною, так як вказані періоди її трудової діяльності підтверджені записами в трудовій книжці, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

05.01.2023 відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано до суду відзив на позов, де вказано, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 20.10.2022 про призначення пенсії за віком, наданого пакету документів та індивідуальних відомостей застрахованої особи позивача, страховий стаж на дату звернення склав 21 рік 01 місяць 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, до стажу роботи позивача не було зараховано:

- періоди роботи згідно записів трудової книжки від 10.08.1983 серії НОМЕР_1 з 01.08.1983 по 01.01.1984 (виправлення дати звільнення з роботи не завірено в установленому порядку), з 02.01.1984 по 26.08.1994, з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 (виправлення дати підстави на прийом на роботу не завірено в установленому порядку), оскільки зміст печатки на титульній сторінці документа не придатний для читання;

- період роботи згідно архівної довідки від 31.01.2022 №1265 з 01.08.1983 по 01.01.1984, оскільки зазначене в документі ім`я особи " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним заявника та даним свідоцтва про шлюб від 29.06.1989 серії НОМЕР_2 "Ганна".

З посиланням на норми чинного законодавства просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

10.01.2023 через відділ документального забезпечення суду від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив, в якому просить в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Вказує, що 20.10.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На виконання постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 за №339/35961 органи Пенсійного фонду України застосовують екстериторіальний принцип призначення та перерахунку пенсій.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Рішенням від 25.10.2022 №26 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Розглянувши подані документи ОСОБА_1 на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача склав 21 рік 01 місяць 02 дні, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період роботи згідно записів трудової книжки від 10.08.1983 серії НОМЕР_1 з 01.08.1983 по 01.01.1984 (виправлення дати звільнення з роботи не завірено в установленому порядку), з 02.01.1984 по 16.08.1994, з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 (виправлення дати підстави на прийом на роботу не завірено в установленому порядку), оскільки зміст печатки на титульній сторінці документа не придатний для читання;

період роботи згідно архівної довідки від 31.01.2022 №1265 з 01.08.1983 по 01.01.1984, оскільки зазначене в документі ім`я особи " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним позивача та даним свідоцтва про шлюб від 29.06.1989 серії НОМЕР_2 "Ганна".

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

20.10.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Як видно зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.10.2022 №26 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 29 років.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж заявниці на дату звернення становить 21 рік 01 місяць 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

До стажу роботи позивача не було зараховано:

- періоди роботи згідно записів трудової книжки від 10.08.1983 серії НОМЕР_1 з 01.08.1983 по 01.01.1984 (виправлення дати звільнення з роботи не завірено в установленому порядку), з 02.01.1984 по 26.08.1994, з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 (виправлення дати підстави на прийом на роботу не завірено в установленому порядку), оскільки зміст печатки на титульній сторінці документа не придатний для читання;

- період роботи згідно архівної довідки від 31.01.2022 №1265 з 01.08.1983 по 01.01.1984, оскільки зазначене в документі ім`я особи " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним заявника та даним свідоцтва про шлюб від 29.06.1989 серії НОМЕР_2 "Ганна".

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". (далі - Закон №1058-ІV)

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), а саме, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці орган Пенсійного фонду вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 10.08.1983, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_3 :

запис №1 - 01.08.1983 прийнята на посаду бухгалтера в Чернівецькому виробничому об`єднанні м`ясної промисловості (наказ №48к від 31.08.1983)

запис №2 - 01.01.1984 звільнена з посади бухгалтера по ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №86к від 29.12.1983)

Зі змісту архівної довідки Державного архіву Чернівецької області від 31.01.2022 №1265 виданої Головному управлінню Пенсійного фонду України в Тернопільській області на №1900-0201-9/38024 від 17.12.2021 видно, що в документах архівного фонду Відкритого акціонерного товариства "Чернівцім`ясопромсервіс" за 1983-1984 роки є відомості про те, що ОСОБА_4 була прийнята на роботу на посаду бухгалтера Чернівецького виробничого об`єднання м`ясної промисловості з 01 серпня 1983 року (наказ №48-к від 03.08.1983) і звільнена з роботи з 01 січня 1984 року (наказ №86к від 31.12.1983).

Вказаний період роботи позивача не зарахований до страхового стажу через виправлення дати звільнення з роботи в трудовій книжці, яке не завірено в установленому порядку, а також згідно архівної довідки від 31.01.2022 №1265 з 01.08.1983 по 01.01.1984, оскільки зазначене в документі ім`я особи " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним заявника та даним свідоцтва про шлюб від 29.06.1989 серії НОМЕР_2 "Ганна".

запис №3 - 02.01.1984 прийнята на посаду бухгалтера в Автогосподарстві ОРСТ (наказ №2 від 02.01.1984),

запис №6 - 26.08.1994 звільнена з даної посади згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №45к від 22.08.1994),

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 для підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 АТП - 1906 ВАТ "Тернопільрембуд" 03.11.2022 видано довідку за вих№01/12 про те, що вона дійсно була прийнята на посаду бухгалтера в автотранспортне підприємство КАТП - 1906 02.01.1984 наказом №2 від 02.01.1984 і звільнена 26.08.1994 наказом №45-к від 22.08.1994.

Також ОСОБА_5 Тернопільським автотранспортним підприємством 1906 ВАТ "Тернопільрембуд" за вих№01/15 від 08.11.2022 видано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії на підставі платіжних відомостей по зарплаті за 1985-1989 роки.

запис №7 - 06.09.1994 прийнята на посаду заступника головного бухгалтера Збручанського відділення Промінвестбанку України (наказ №54к від 06.09.1994),

запис №14 - 28.02.1997 звільнена в порядку переведення в Промислове відділення Промінвестбанку України ст. 36 КЗпП України (наказ №9к від 28.02.1997),

запис №15 - 03.03.1997 прийнята в Промислове відділення Промінвестбанку України в м. Тернополі на посаду головного економіста за контрактом в порядку переведення (наказ №9к від 03.03.1997),

запис №16 - 29.07.1997 переведена на посаду заступника головного бухгалтера (наказ №62к від 29.07.1997),

запис №19 28.05.2002 звільнено з посади головного бухгалтера відділення у зв`язку з переводом в Тернопільське центральне відділення Промінвестбанку п.5 ст.36 КЗпП України (наказ №42к від 28.05.2002)

Причиною не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 вказаних періодів роботи згідно записів трудової книжки від 10.08.1983 серії НОМЕР_1 з 02.01.1984 по 26.08.1994, з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 вказано: виправлення дати підстави на прийом на роботу не завірено в установленому порядку, зміст печатки на титульній сторінці документа не придатний для читання.

На момент внесення записів до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412 (далі - Інструкція №162), та Інструкція про ведення трудових книжок, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №58), які містять аналогічні положення про те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.8 глави 2 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Аналогічні за змістом положення містила також Інструкція №162.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 року по справі №654/890/17 (провадження №К/9901/22832/18), яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення її трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з незарахуванням органом Пенсійного фонду до загального страхового стажу позивача періодів роботи з 01.08.1983 по 01.01.1984 в Чернівецькому виробничому об`єднанні м`ясної промисловості, з 02.01.1984 по 26.08.1994 в Автогосподарстві ОРСТ (Комунальне автотранспортне підприємство 1906), з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 в ПАТ "Промінвестбанк" у зв`язку з неналежним заповненням її трудової книжки, а саме виправленням дати звільнення з роботи, дати підстави на прийом на роботу не завірено в установленому порядку, зміст печатки на титульній сторінці документа не придатний для читання.

Суд враховує, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження її трудового стажу.

За таких обставин суд приходить до переконання, що вказані обставини щодо виправлення дати звільнення з роботи, дати підстави на прийом на роботу не завірено в установленому порядку, зміст печатки на титульній сторінці документа не придатний для читання, не можуть бути підставою неврахування спірних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення трудової книжки і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві.

Відтак, суд вважає, що позивачу протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.08.1983 по 01.01.1984 в Чернівецькому виробничому об`єднанні м`ясної промисловості, з 02.01.1984 по 26.08.1994 в Автогосподарстві ОРСТ (Комунальне автотранспортне підприємство 1906), з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 в ПАТ "Промінвестбанк", оскільки такі підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідачі в свою чергу не надали суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про спірні періоди роботи.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за спірні періоди і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо періодів роботи відповідачами суду не надано. При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.10.2022 №26 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу позивача періоди роботи з 01.08.1983 по 01.01.1984 в Чернівецькому виробничому об`єднанні м`ясної промисловості, з 02.01.1984 по 26.08.1994 в Автогосподарстві ОРСТ (Комунальне автотранспортне підприємство 1906), з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 в ПАТ "Промінвестбанк" відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу пенсію за віком із дати звернення із заявою про призначення пенсії, то суд враховує, що призначення пенсії за віком відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. У такому випадку, суд може лише зобов`язати пенсійний орган повторно розглянути заяву про призначення пенсії.

Відтак, позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Згідно з приписами частини першої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо обраний позивачем спосіб захисту є недостатнім для повного захисту його прав, свобод та інтересів або якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином суд вважає за необхідне, застосовуючи частину другої статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути подану позивачем заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення.

При цьому суд зауважує, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області є суб`єктом владних повноважень, що зобов`язаний вчинити дії на виконання рішення суду, оскільки відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1 за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу

Як випливає із п. 4.10 Порядку, після прийняття відповідного рішення електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Оскільки позивач зареєстрований та проживає у межах територіальної юрисдикції Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, то саме цей пенсійний орган зобов`язаний розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачі суду не надали.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За подання позовної заяви до суду, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією №16 від 15.12.2022.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 496,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25.10.2022 №26 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1983 по 01.01.1984 в Чернівецькому виробничому об`єднанні м`ясної промисловості, з 02.01.1984 по 26.08.1994 в Автогосподарстві ОРСТ (Комунальне автотранспортне підприємство 1906), з 06.09.1994 по 28.02.1997, з 03.03.1997 по 28.07.1997 в ПАТ "Промінвестбанк" згідно записів трудової книжки від 10.08.1983 серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.10.2022 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в користь ОСОБА_1 248,10 грн сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в користь ОСОБА_1 248,10 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено і підписано 20 січня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121 ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.