Справа № 140/7125/22
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2023-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7125/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області про визнання бездіяльності протиправною щодо не надання ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 гривень за період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та не продовження виплати внутрішньо переміщеним особам що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року з 01.05.2022 року.

Зобов`язання Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 гривень за період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та виплатити дану допомогу з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

Зобов`язання Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області поновити з 01.05.2022 року виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 грн. щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3-ї групи, з 20.09.2016 позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в м. Кропивницькому Кіровоградської області. З моменту отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто з вересня 2016 року по 24.02.2022 позивач в складі своєї сім`ї отримував щомісячну адресну допомогу ВПО для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. З 01.10.2021 позивач з родиною проживав у місті Ірпінь Бучанського району Київської області. Після початку повномасштабної війни російської федерації проти України та активних бойових дій у місті Ірпені, позивач з родиною переїхав до смт. Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області, де 04.04.2022 звернувся до відділення №1 управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації з заявою про взяття його на облік як ВПО, про що 06.04.2022 відповідачем позивачу було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №760-500732158 та призначено грошову допомогу, передбачену постановою КМУ «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» №332 від 20.03.2022 з 01.03.2022 по 30.04.2022 у розмірі 2000,00 грн. в місяць.

В травні 2022 року відповідач припинив виплату позивачеві грошової допомоги на проживання ВПО, що передбачена Порядком №332.

На звернення позивача від 12.07.2022 щодо причин невиплати йому допомоги на проживання ВПО з травня 2022 року Камінь-Каширською районною військовою адміністрацією Волинської області 28.07.2022 було надано письмову відповідь №К-166, у якій відповідач проінформував позивача, що оскільки він прибув до смт. Маневичі Камінь-Каширського району з м. Ірпінь Київської області, а останнє не включено до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні, то з травня 2022 року ні він, ні інші члени його родини не мають права на отримання адресної допомоги ВПО.

Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача, вважає її протиправною, у зв`язку із чим вимушений звернутися до суду. Крім того, звертає увагу на те, що у період з 01.03.2022 по 30.04.2022 відповідач протиправно нарахував та виплатив позивачу грошову допомогу на проживання у меншому розмірі, а саме по 2000,00 грн. замість 3000,00 грн. в місяць.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач відзиву на позовну заяву у визначений судом строк не подав.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3-ї групи, до моменту переміщення в м. Кропивницький Кіровоградської області позивач був та залишається зареєстрованим за місцем проживання та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

З 20.09.2016 позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в м. Кропивницькому Кіровоградської області. З моменту отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, з вересня 2016 року по 24.02.2022 позивач в складі своєї сім`ї отримував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується листом ДП ІОЦ Мінсоцполітики України від 29.09.2022 №013-1259.

З 01.10.2021 позивач з родиною проживав у місті Ірпінь Бучанського району Київської області.

У зв`язку із початком повномасштабної війни російської федерації проти України та активних бойових дій у місті Ірпені, позивач з родиною переїхав до смт. Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області, де 04.04.2022 звернувся до відділення №1 управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації з заявою про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу.

06.04.2022 відповідачем позивачу було видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №760-500732158 та призначено грошову допомогу, передбачену постановою КМУ «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» №332 від 20.03.2022 за період 01.03.2022 по 30.04.2022 у розмірі 2000,00 грн. в місяць.

В травні 2022 року відповідач припинив виплату позивачеві грошової допомоги на проживання ВПО, що передбачена Порядком №332.

На звернення позивача від 12.07.2022 щодо причин невиплати йому допомоги на проживання ВПО з травня 2022 року Камінь-Каширською районною військовою адміністрацією Волинської області 28.07.2022 було надано письмову відповідь №К-166, у якій відповідач проінформував позивача, що оскільки він прибув до смт. Маневичі Камінь-Каширського району з м. Ірпінь Київської області, а останнє не включено до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні, то з травня 2022 року ні він, ні інші члени його родини не мають права на отримання адресної допомоги ВПО.

Вважаючи дії відповідача щодо призначення грошової допомоги на проживання у період з 01.03.2022 по 30.04.2022 в розмірі меншому, ніж це передбачено постановою КМУ «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» №332 від 20.03.2022 та відмови у призначенні грошової допомоги з травня 2022 року протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

До 20.03.2022 року механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №505 "Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг" (далі Порядок №505).

Пунктом 2 Порядку №505 визначено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Згідно з пунктом 5 Порядку №505 встановлено, що для призначення грошової допомоги уповноважений представник сім`ї за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, подає складену в довільній формі письмову заяву про надання грошової допомоги та документи, визначені цим пунктом. Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.

Пунктом 7 Порядку №505 передбачено, що якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за особами з інвалідністю I групи або дітьми з інвалідністю віком до 18 років, або особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Як встановлено судом, з 20.09.2016 позивач був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа в м. Кропивницькому Кіровоградської області та з вересня 2016 року по 24.02.2022 позивач в складі своєї сім`ї отримував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно з Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014, що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Фортечної районної у місті Кропивницькому раді №3525-2411 та листом ДП ІОЦ Мінсоцполітики України від 29.09.2022 №013-1259.

Інформація про вказану обставину наявна в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та підтверджується, наявною в матеріалах справи, відповіддю Департаменту адміністрування програм соціальної підтримки Національної соціальної сервісної служби України №0000-030202-6/55-2022/16387 від 23.08.2022.

Отже, станом на 24.02.2022 позивач отримував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332).

Відповідно до п.1 Порядку №332 визначено, що цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

Пунктом 2 Порядку №332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №204.

Згідно з п.3 Порядку №332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

- для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

- для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30 квітня 2022 року включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 1 березня 2022 року отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року №505 Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (Офіційний вісник України, 2014 р., №80, ст. 2271). Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 року у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

На підставі викладеного, суд визнає, що для отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у відповідності до Порядку №332 позивач повинен був дотриматися однієї із двох умов:

- отримувати щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг станом на 24.02.2022;

- або бути облікованим на території, включеній у Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №204-р "Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми "єПідтримка", на яке міститься посилання в п.2 Порядку №332 або переміщеним з такої території.

Як встановлено судом, станом на 24.02.2022 позивач отримував щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

При цьому, суд звертає увагу на те, що до моменту переміщення в м. Кропивницький Кіровоградської області позивач був та залишається зареєстрованим за місцем проживання та фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, адресою покинутого місця проживання ОСОБА_1 є місто Донецьк. Вказана адреса зазначена в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та відображена в довідці від 06.04.2022 №760-.

При повторному переміщенні позивача з м. Кропивницького Кіровоградської області до м. Ірпінь Київської області, та з м. Ірпінь Київської області до смт. Маневичі Волинської області у позивача відбулася зміна виключно фактичного місця проживання/перебування.

З аналізу вищенаведених норм матеріального права та встановлених судом обставин у їх сукупності, враховуючи перебування позивача станом на 24.02.2022 на обліку, як внутрішньо переміщеної особи у регіоні, що включений до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку №332, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення та нарахування допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі у Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженому Постановою КМУ від 20 березня 2022 року №332, а відповідно, дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачеві з 01.05.2022 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, є протиправними.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідачем невірно було визначено розмір щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яка виплачувалася позивачу в розмірі 2000,00 грн у період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року, оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3-ї групи, відтак йому повинна була бути призначена вищевказана допомога в розмірі 3000,00 грн., а не 2000,00 грн, як це було здійснено відповідачем.

А тому, дії відповідача, в частині невірного визначення розміру щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року слід визнати протиправними.

У відповідності до вимог ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст.77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду ані відзиву на позов, ані жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача при призначенні допомоги в розмірі 2000,00 грн у період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та щодо відмови в призначенні позивачеві з 01.05.2022 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність дій відповідача при призначенні допомоги в розмірі 2000,00 грн у період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та щодо відмови в призначенні позивачеві з 01.05.2022 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеними оспорюваними діями відповідача прав та інтересів позивача на належне соціальне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання бездіяльності протиправною щодо не надання ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 гривень за період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та не продовження виплати внутрішньо переміщеним особам що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року з 01.05.2022 року.

Також, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 гривень за період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та виплатити дану допомогу з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період та поновити з 01.05.2022 року виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 грн. щомісячно, з урахуванням того, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні такої допомоги, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, приписами ст.245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача здійснити призначення/поновлення, нарахування та виплату позивачеві допомоги на проживання відповідно до п.3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Також і, задовольняючи позов у наведеній частині, судом враховується і те, що Конституційний Суд України у п.3.4 Рішення від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у п.52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, постанови КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області щодо не надання ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 гривень за період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та не продовження виплати внутрішньо переміщеним особам що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року з 01.05.2022 року.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 допомоги переміщеним особам на проживання, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 гривень за період з 01.03.2022 року по 30.04.2022 року та виплатити дану допомогу з урахуванням раніше виплачених сум за вказаний період.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області поновити з 01.05.2022 року виплату ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що передбачена Постановою КМУ Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам №332 від 20.03.2022 року у розмірі 3000 грн. щомісячно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної військової адміністрації Волинської області (44500, Волинська область, м.Камінь-Каширський, вул. Воля, 2, ).

Суддя Ю.Ю. Сорока