Справа № 695/2158/22
Суддя: Степченко М. Ю.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2158/22

номер провадження 2-а/695/9/23

12 січня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Варданян Л.А., Біліченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2022 р. до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просить:

- поновити строк для оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 421976 від 17.07.2022 р.;

- скасувати постанову, винесену інспектором СРПП Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Бондаренком Я.О. по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №421976 від 17.07.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що оскаржувана постанова винесена всупереч норм КУпАП, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відповідно до оскаржуваної постанови відсутні докази вчинення нею правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Ухвалою від 16.08.2022 р. відкрито провадження в справі за даним позовом.

25.08.2022 р. від відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачка здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції, а саме зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила про викрадення її онуки, хоча вказаного факту насправді не було. Як зазначено у відзиві позивач, повідомляючи вказану інформацію, усвідомлювала, що вона є неправдивою, і бажала даремного виїзду на місце виклику працівників поліції. З наявного аудіозапису дзвінка на лінію 102, електронного рапорту та відеозапису встановлено, що позивач, повідомляючи інформацію поліції, розуміє та усвідомлює, що вона є неправдивою та бажає даремного виїзду на виклик працівників поліції. Пояснення особи були сплутані, мали різний зміст, не мали логічності. Таким чином, на думку сторони відповідача, встановлені обставини свідчать про наявність в діях позивачки ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. У задоволенні позову відповідач просив відмовити.

09.11.2022 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказав, що відповідач не надав суду будь-яких письмових доказів та не посилався ні на один із допустимих доказів, який би ствердив вину позивачки. Доказів про час отримання позивачкою оскаржуваної постанови про накладення штрафу відповідач до відзиву не надав. Позивачка, зателефонувавши на лінію «102», вказала правдиву інформацію, прямого умислу безпідставного виклику працівників поліції не мала. Вона мала на меті повідомити орган Національної поліції про вчинене кримінальне правопорушення відносно своєї онуки ОСОБА_2 , 2004 р.н. Працівники поліції, виїхавши на місце виклику проігнорували заяву позивачки, не розібралися та протиправно 17.07.2022 притягнули її до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП. Крім того відповідач не надав доказів щодо повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Орел С.І. на задоволенні позову наполягали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні 22.11.2022 вказала, що її онука ОСОБА_3 пішла з дому, її довго не було і вона почала їй дзвонити. Спочатку ОСОБА_3 взяла слухавку та сказала, що скоро буде. Далі вона перестала відповідати на дзвінки. Через таксі позивачка з`ясувала, що онуку посадили в чорний автомобіль до двох хлопців. Вона розцінила це як викрадення. Коли прийшла сусідка ОСОБА_4 , то вона зателефонувала в поліцію та повідомила про викрадення. На виклик приїхали працівники поліції, які відмовилися телефонувати онуці Діані, та повідомили, що оскільки вона повнолітня, то має право робити, що хоче.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але скерував заяву про розгляд справи без участі відповідача.

Вислухавши доводи сторони позивача, покази свідка, дослідивши матеріали справи та наданий стороною відповідача відеозапис, судом встановлені наступні обставини.

В оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення серія ГАБ №421976 від 17.07.2022, зазначено, що 17.07.2022 р. о 14 год. 04 хв., ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик на лінію 102, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП, за яке накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн 00 коп.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Крім того, ст. 289 КУпАП України визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Оскаржувана постанова від 17.07.2022 року не була вручена позивачці в день її винесення та була отримана нею 09.08.2022 року (як зазначає позивачка в позові), а з позовом вона звернулася до суду 16.08.2022 року (вхідний штамп суду).

У постанові зазначено, що копію постанови надіслано рекомендованим листом за вих.№4937/65-2022 від 18.07.2022 р. натомість стороною відповідача не доведено суду та не стверджено належними доказами даний факт.

Суд приймає твердження та доводи сторони позивача про те, що про існування оскаржуваної постанови їм стало відомо 09.08.2022 р.

Строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення від 17.07.2022 р. позивач пропустив з поважних причин, що полягає в невчасному її врученні органом Національної поліції.

Таким чином суд вважає, що вимога позивача про поновлення строку звернення до суду підлягає задоволенню, а вказаний строк підлягає поновленню.

Допитана в судовому засіданні 12.01.2023 р. в якості свідка ОСОБА_4 вказала суду, що онук позивачки прибіг до неї та повідомив, що викрали Діанку. Свідок пішла до сусідки ОСОБА_1 . Остання перебувала в істериці та сказала, що викрали її онуку ОСОБА_3 . Свідок взяла телефон сусідки і з нього зателефонувала в поліцію та повідомила про викрадення. Через деякий час приїхала поліція до ОСОБА_1 , але свідок не була в цей час присутня там. Свідок ствердила, що ОСОБА_1 під час цих подій перебувала у великому стресі, вона не мала наміру ввести поліцію в оману.

Від допиту свідка ОСОБА_5 сторона позивача відмовилася в судовому засіданні 12.01.2023 р.

У судовому засіданні було оглянуто диск з аудіо- та відеозаписом, наданий стороною відповідача до відзиву.

З аудіозапису судом встановлено, що дзвінки до поліції були здійснені ОСОБА_4 , яка повідомила про викрадення онуки ОСОБА_1 . У розмові з працівниками поліції також брала участь і ОСОБА_1 , яка перебувала в збудженому, емоційному стані, пояснення та відповіді на питання надавала працівникам поліції нечітко, нелогічно.

На відеозаписі зафіксовано приїзд працівників поліції до ОСОБА_1 , яка перебувала в збудженому, емоційному стані та стверджувала, що її повнолітню онуку Діану викрали.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями статті 214 КПК України визначено, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Згідно з ч. 2 ст. 60 КПК України заявник має право отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому суд зауважує, що для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо).

Водночас такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею Кримінального кодексу України.

Статтею 146 КК України передбачена кримінальна відповідальність за викрадення людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України від 17 червня 2020 року, Справа №3-180/2018(1644/18), № 4-р(II)/2020, звертаючись до уповноважених державних органів із заявою, повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, особа очікувано перебуває в межах належної правової процедури, забезпечення якої є одним із завдань кримінального провадження (стаття 2 Кодексу). Недостатність судових гарантій від свавілля у питанні початку кримінального провадження перешкоджає захисту порушених прав людини, зокрема внаслідок унеможливлення судового захисту, передбаченого частинами першою, другою статті 55 Конституції України.

З аудіо-, відеозапису вбачається, що на лінію 102 було здійснено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (викрадення ОСОБА_2 ). Стороною відповідача не надано суду доказів того, що відомості за даним повідомленням були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато розслідування.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції, поміж іншого, розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею183 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Надання ОСОБА_1 працівникам поліції сплутаних, нелогічних пояснень, не може бути доказом того, що вона усвідомлювала та бажала даремного виїзду працівників поліції, як про це зазначено відповідачем у відзиві, а навпаки є доказом того, що вона реально сприймала обставини щодо викрадення онуки.

Відповідачем суду не доведено та не надано доказів того, що ОСОБА_1 здійснила саме виклик поліції, а не лише повідомила про факт викрадення онуки. Також не доведено, що ОСОБА_1 усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Разом із тим суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодного доказу про те, що взагалі відбувся розгляд справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , що їй було роз`яснено права та обов`язки, відібрано пояснення, складено при ній постанову та запропоновано отримати її копію. Повна відсутність вказаних фактів свідчить про порушення порядку розгляду справи і притягнення особи до відповідальності.

Також суд приходить до висновку, що працівниками поліції не було здійснено усіх належних дій щодо перевірки обставин, викладених у повідомленні про викрадення людини. У матеріалах справи відсутні докази, що відповідачем здійснено перевірку та надано оцінку обставинам, які зумовили позивача зателефонувати на лінію «102», внаслідок чого було зроблено висновок про неправдивий виклик поліції.

Щодо доводів сторони позивача про те, що працівниками поліції не було складено протокол та вручено позивачу його копію, суд зазначає, що згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративного правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Тому дані доводи не можуть слугувати підставою для скасування оспорюваної постанови.

За принципом презумпції невинуватості, закріпленим у ст. 62 Конституції України всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні в нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази в справі.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів наявності в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутність події і складу адміністративного право порушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні зазначеного правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача та незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності, суд вважає, що постанову необхідно скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

При зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому відповідно до вимог ч. 5 ст. 139 КАС України судові витрати належить віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72, 73, 77, 78, 134, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Скасувати постанову, винесену інспектором СРПП Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Бондаренком Я.О. по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №421976 від 17.07.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Сплату судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя М.Ю. Степченко

Повний текст рішення буде виготовлений 17 січня 2023 року.