Справа № 520/8547/22
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
19 січня 2023 року № 520/8547/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (вул. Полтавський шлях, буд. 192,м. Харків, 61098, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час проходження військової служби (навчання),-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду 11.10.2022 звернувся позивач Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" суму у розмірі 585964,20 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні 20 копійок).

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач у зв`язку з його відрахуванням наказом від 03.09.2022 № 266 з числа курсантів через академічну неуспішність повинен був відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" у розмірі 585964,20 грн, однак добровільно зазначена сума сплачена не була, тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Ухвалою судді від 13.10.2022 позов залишено без руху.

Ухвалою судді від 03.11.2022 після усунення недоліків позовної заяви відкрито спрощене провадження у справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Зазначену ухвалу відповідачу направлено засобами поштового зв`язку та ним отримано.

Ухвалою суду від 10.11.2022 задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом.

12.12.2022 до суду надійшов відзив, в якому проти задоволення позову відповідач заперечував, посилаючись на те, що Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» є неналежним позивачем у справі №520/8547/22, оскільки стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у закладах вищої освіти відшкодовуються безпосередньо Міністерству оборони України. Відповідач вважає, що у матеріалах справи №520/8547/22 відсутні будь-які відомості про подання ОСОБА_1 вимоги (претензії) про добровільне відшкодування витрат. Також покликається на те, що з наданих Позивачем доказів взагалі не простежується дійсність понесених Інститутом витрат. Зазначає про відсутність підстав для стягнення з колишнього курсанта ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із утриманням під час навчання, як з особи, яка перебувала на публічній службі, у частині відшкодування сум грошового забезпечення, оскільки суми грошового забезпечення військовослужбовця не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням військовослужбовця у вищому навчальному закладі.

Позивач не погодився з доводами відзиву та направив до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що на момент укладення контракту правовідносини виникли саме між навчальним закладом та особою. Всі витрати відшкодовуються згідно з контрактом, який укладається між навчальним закладом та особою, де сторонами контракту є: виконавець - навчальний заклад, замовник - Міністерство оборони України, особа - курсант. Отже, всі посилання апелянта щодо неналежного позивача безпідставні, оскільки Інститут, як установа Міністерства оборони України, що входить до складу Збройних Сил України має вимагати виконання зобов`язань від особи. Починаючи з 2021 року Відповідач мав бажання відрахуватись з Інституту (копії аркушів бесід від 08.02.2021 та 07.03.2021), в такому випадку в обов`язковому порядку доводяться вимоги керівних документів щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВВНЗ, вказані бесіди проводилися з відповідачем до відрахування в тому числі з роз`ясненнями вимог керівних документів щодо відшкодування витрат. Відповідач наразі проходить військову службу в Інституті, і є військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення встановленим порядком, але ніяких дій не вчинив на відшкодування коштів. Відповідно до норм чинного законодавства відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних в тому числі з грошовим забезпеченням. Отже, грошове забезпечення включається в суми відшкодування. Щодо доводів відповідача, що підпис відповідача міститься виключно на останній сторінці Контракту, зазначив, що даний контракт є типовим, затверджений Додатком 2 до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, контракт заповнюється власноручно особою, з ознайомленням з його змістом в обов`язковому порядку, у двох примірниках, один з яких під підпис отримує особа інший залишається в особовій справі. Відтак посилання на неналежність контракту як доказу не є обґрунтованим.

Представник відповідача не погодився з доводами відповіді на відзив та подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких наполягав на тому, що Інститут та Міністерство оборони України є різними юридичними особами, зі своїми рахунками в Казначейській службі, а тому вимоги щодо відшкодування коштів саме Інституту порушують імперативні норми Порядку №2964, а Інститут позбавлений права звертатися з такими позовними вимогами. Враховуючи відсутність обґрунтування неможливості подання доказів досудового врегулювання спору з боку інституту - аркуші бесід з Відповідачем не можуть бути прийняті до розгляду у розумінні ч. 8 ст. 79 КАС У країни. Зазначив, що грошове забезпечення військовослужбовця за своїм змістом є винагородою за державну службу особливого характеру, а виплата грошового забезпечення є мінімальною державною гарантією в оплаті праці (професійної діяльності), гарантією соціального захисту військовослужбовця, тому не підлягає стягненню. Оскільки суми грошового забезпечення військовослужбовця не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням військовослужбовця у вищому навчальному закладі, посилання інститутом на п. 1 абз. 6 Контракту є безпідставними попри те, що на вказаній сторінці відсутній безпосередній підпис ОСОБА_1 , а спеціально відведене для нього місце - пусте, тому сам Контракт не може буди визнаний допустимим доказом, враховуючи приписи ст. ст. 77, 74, 90 КАС України.

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідач ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Військовому інституті танкових військ НТУ "ХГІГ (далі - Інститут) з липня 2019 року по вересень 2022 року на посаді курсанта.

Відповідно до розділу II "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з громадянином ОСОБА_1 у липні 2019 року, строком на термін навчання (5 років), за яким відповідач зобов`язався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання.

Відповідно до п. 1 умов Контракту відповідач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно бере на себе зобов`язання, в тому числі відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до наказу начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут (по навчальному процесу) № 130 від 19.07.2019 відповідача зараховано курсантом Військового інституту на перший курс навчання за спеціальністю "Озброєння та військова техніка" для Збройних Сил України.

Наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (по стройовій частині) № 155 від 19.07.2019 з 20 липня 2019 року зараховано на навчання на перший курс Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут, до списків особового складу інституту, на всі види забезпечення та згідно пункту 69 Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України присвоєне військове звання солдат.

Наказом начальника інституту (по особовому складу) від 03 вересня 2022 року № 14-К прийняте рішення відрахувати ОСОБА_1 з числа курсантів за академічну неуспішність, достроково розірвати контракт про навчання, перевести на строкову військову службу та зарахувати відповідача у розпорядження начальника інституту з 04 вересня 2022 року:

Наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (по стройовій частині) № 266 від 03.09.2022 відповідач відрахований з числа курсантів за академічну неуспішність, контракт про навчання достроково розірваний та відповідач зарахований у розпорядження начальника інституту, з 04 вересня 2022 року переведений на норми забезпечення військовослужбовців строкової військової служби та на утримання у батальйон забезпечення навчального процесу. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна - 03 роки 01 місяць 13 днів. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 "Про затвердження порядку відшкодування курсантами витрат пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах" визначено розмір витрат, пов`язаних з утриманням під час проходження військової служби (навчання) у інституті солдата ОСОБА_1 , та які підлягають відшкодуванню, в сумі 585 964 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 20 копійок.

Отже, розрахована Позивачем сума фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в навчальному закладі з дня його зарахування по день виключення зі списків особового складу, склала 585 964 грн. 20 коп..

Відповідно до розрахунків та копій наказів із зазначенням суми витрат за кожний рік навчання:

- за перший рік навчання з 01.08.2019 по 31.07.2020 - 47132,15 грн (наказ № 177 від 31.07.2020);

- за другий рік навчання з 01.08.2020 по 31.07.2021 - 4235,10 грн;

- за третій рік навчання з 01.08.2021 по 31.07.2022 - 321312,56 грн;

- за четвертий рік навчання з 01.08.2022 по 03.09.2022:

в частині грошового забезпечення за серпень 2022 року 100637,00 грн, за вересень 2022 року 96372,67 грн;

в частині забезпечення відповідача речовим майном 12194,72 грн

в частині продовольчого забезпечення (харчування) за серпень 2022 3720 грн, за вересень 2022 360 грн.

Також, з матеріалів справи вбачається, що починаючи з 2021 року у зв`язку з бажанням Відповідача відрахуватись з Інституту з ним було проведено бесіди 08.02.2021 та 07.03.2021, під час яких позивачу доводилась інформація щодо вимог чинного законодавства про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням.

10.08.2021 була повторно проведена бесіда з Відповідачем, щодо порядку відшкодування курсантами витрат пов`язаних з утриманням у ВВНЗ.

Зазначене підтверджується аркушами проведених бесід з відповідачем, наданих позивачем до матеріалів справи.

На момент розгляду справи наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, зазначена сума витрат ОСОБА_1 сплачена не була.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та доводам відповідача, суд виходить з такого.

Пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними. Визначає Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII «Про Збройні Сили України» (далі - Закон № 1934-XII).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1934-XII Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Згідно із частиною третьою статті 16 Закону № 1934-XII соціальний захист працівників Збройних Сил України забезпечується відповідно до законодавства про працю, про державну службу, інших нормативно-правових актів.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей встановлює Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).

Частинами першою, шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним із видів військової служби є навчання курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно із частиною третьою статті 24 Закону № 2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно із частиною десятою статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року (далі - Порядок № 964).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 964 витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ та Службі зовнішньої розвідки.

За приписами пункту 4 Порядку № 964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Пунктом 8 Порядку № 964 передбачено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної та

канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

На виконання пункту 3 Порядку № 964 видано наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Наказ №419/831/240/605/537/219/534»).

Відповідно до п. 1.2 Наказу №419/831/240/605/537/219/534 зобов`язання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов`язаних з його утриманням, зазначається в контракті під час його укладання.

Відповідно до п. 2.1 Наказу №419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до п. 2.2 Наказу №419/831/240/605/537/219/534 після закінчення навчального року у наказі начальника ВНЗ про переведення курсантів на наступний курс навчання проти прізвища кожного курсанта проставляється загальна сума його утримання за цей рік відповідно до розрахунків, визначених пунктом 2.1 Порядку ( 964-2006-п ) розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах. Щорічні витяги з цих наказів долучаються до особової справи випускника ВНЗ.

Відповідно до п. 2.3 Наказу №419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ.

Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.

У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Відповідно до п. 3 Наказу №419/831/240/605/537/219/534 відшкодовані за утримання курсантів у ВНЗ кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов послався на те, що Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» є неналежним позивачем у справі №520/8547/22, оскільки стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у закладах вищої освіти, відшкодовуються безпосередньо Міністерству оборони України.

Щодо вказаного посилання відповідача, суд виходить з такого.

Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі, зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок інституту, виключно на утримання курсантів.

Судом встановлено, що 20.07.2019 між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» полковником ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Отже, саме між Військовим інститутом та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту.

До того ж, відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, право укладання від імені Міністерства оборони України контракту про навчання делегується керівнику військового навчального закладу.

Крім того, відповідно до положень п. 8 Порядку № 964 та п. 3 Наказу №419/831/240/605/537/219/534 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони як власні надходження ВНЗ та витрати на утримання курсантів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №560/1341/19, від 24.02.2021 у справі №420/4661/19, від 01.10.2021 у справі № 520/11992/19, від 29.11.2022 у справі № 420/3422/21.

З огляду на зазначене, вказані доводи відповідача до уваги не приймаються.

Стосовно посилань позивача з питання віднесення даної категорії справ до компетенції адміністративного суду слід зазначити про таке.

Судом встановлено, що відповідач, перебуваючи на публічній службі під час навчання в Університеті, був відрахований через небажання продовжувати навчання.

Спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, належить вирішувати у порядку адміністративного судочинства, оскільки такі спори пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебувала на публічній службі, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання умов укладеного контракту, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після звільнення особи з публічної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №1.380.2019.001198, у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19, від 01.10.2021 у справі №520/11992/19.

Щодо посилання відповідача на те, що відсутність підпису ОСОБА_1 на 2-й сторінці Контракту свідчить, що такий Контракт не може буди визнаний допустимим доказом, враховуючи приписи ст. ст. 77, 74, 90 КАС України, суд виходить з такого.

Даний контракт є типовим, форма та зміст контракту встановлені Додатком 2 до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Контракт заповнений власноручно особою, яка його укладає, а саме ОСОБА_1 . Після підписання контракту перший примірник контракту залишається в особовій справі, а другий примірник контракту віддається особі яка його підписала, про що робиться відповідна відмітка і ставиться підпис.

З типової форми контракту, встановленої Додатком 2 до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, судом встановлено, що згідно з наявною у формі приміткою пункт 3 Контракту заповнюється в разі прийняття сторонами додаткових зобов`язань, які не суперечать законодавству.

При цьому, підпис та реквізити сторін на сторінці 2, про які зазначає представник відповідача, відносяться саме до п. 3 контракту та засвідчують згоду сторін щодо прийняття сторонами додаткових зобов`язань.

Отже, графи для проставляння підпису та реквізитів сторін, наявні в кінці 2 сторінки Контракту відповідача, відноситься суто до п. 3, тому незаповнення вказаних граф жодним чином не свідчить про непідписання контракту в повному обсязі, за умов, що контракт підписаний у встановленому законом порядку на останній сторінці контракту.

З огляду на зазначене, доводи про недопустимість Контракту як доказу, не береться судом до уваги в якості належного обґрунтування заперечень проти позову.

Відповідач також посилався на те, що у матеріалах справи №520/8547/22 відсутність будь-які відомості про подання ОСОБА_1 вимоги (претензії) про добровільне відшкодування витрат.

З вказаного приводу судом встановлено, що Наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківський політехнічний інститут (по стройовій частині) № 266 від 03.09.2022 відповідач відрахований з числа курсантів за академічну неуспішність, достроково розірваний контракт про навчання та зарахований у розпорядження начальника інституту.

Підставами винесення зазначеного наказу було зазначено, зокрема, рапорт солдата ОСОБА_3 про добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням.

В той же час, позивачем при поданні даного позову до суду та під час розгляду справи судом зазначеного рапорту до матеріалів справи не додано.

Позивачем 17.01.2023 надано до суду пояснення, в яких останнім повідомлено, що в наказі начальника інституту (по стройовій частині) від 03.09.2022 № 266, дуло допущено механічну описку в розділі Підстава, а саме помилково було зазначено рапорт солдата ОСОБА_4 про добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням із-за великого обсягу відрахованих курсантів впродовж 2022 року. Рапорту від солдата ОСОБА_4 про добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням, не надходило.

Представником позивача разом з поясненнями також надано до суду витяги з наказів про зарахування Відповідача на навчання та про відрахування, а також копії довідок-розрахунків та копії витягів з наказів з сумою витрат за кожний навчальний курс з відміткою про ознайомлення з зазначеними документами позивача 29.11.2022.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через небажання продовжувати навчання, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що за умовами укладеного між відповідачем та позивачем контракту від 20 липня 2019 року відповідач зобов`язався відшкодувати МО України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходив військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

У період проходження військової служби (навчання) відповідачем виявлено небажання продовжувати навчання ОСОБА_1 , наказом від 03.09.2022 солдата ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів за академічну неуспішність, що свідчить про невиконання відповідачем освітньої програми, достроково розірваний контракт про навчання та зарахований у розпорядження начальника інституту

Відтак, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

При цьому, як встановлено судом, у власноручно підписаному відповідачем контракті про проходження військової служби (навчання) вказувалося на обов`язок відповідача відшкодувати, відповідно до вимог Постанови №964, фактичні витрати за навчання в навчальному закладі, тобто ОСОБА_1 був обізнаний про наявність у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання з ним контракту з визначених підстав.

Разом з тим, суд звертає увагу, що за наведеного правового регулювання (частина десятою статті 25 Закону № 2232-XII та пункт 7 Порядку № 964) право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19, від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19.

При цьому, слід ураховувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Відтак, ураховуючи наведене вище нормативне регулювання та праворозуміння, правильне вирішення спору у справах з подібними правовідносинами залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавцем пов`язано можливість звернення уповноважених суб`єктів із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

З цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" був зобов`язаний після винесення наказу про відрахування та відображення узагальненої суми відшкодування у відповідному наказі, ознайомити курсанта з сумою витрат, що підлягає відшкодуванню, розрахунками вказаних сум та надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного Інститутом строку добровільного відшкодування, останній міг звернутися до суду.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в Постанові від 28 травня 2021 року у справі №320/7233/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас відповідач наполягає, що позивачем не направлялося повідомлення відповідачу про строки на добровільне відшкодування витрат на навчання. Відповідач в свою чергу не відмовлявся добровільно відшкодувати витрати, пов`язані із його утриманням у вищому навчальному закладі, оскільки взагалі не отримував від позивача жодних вимог щодо відшкодування таких витрат, позивачем не встановлювалися строки на таке добровільне відшкодування.

Судом з матеріалів справи встановлено, що розрахунки сум, як і обсяг загальної суми витрат, заявлених позивачем до відшкодування, були доведені відповідачу Інститутом вже після подання до суду позову про їх стягнення.

В той же час, документи, на які посилається позивач, зокрема листки бесіди, Контракт, в яких позивачу доводився обов`язок щодо відшкодування витрат на навчання у разі дострокового припинення контракту, не містять розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Військовому Інституті, а також у цих документах не визначено строк добровільного відшкодування відповідачем таких витрат.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин та зважаючи на наведені мотиви, суд вважає такими, що знайшли підтвердження доводи представника відповідача про недоведення позивачем факту ознайомлення відповідача з розрахунком спірних витрат та надання строку на добровільне відшкодування витрат.

Таким чином, оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено факту невідшкодування відповідачем заявлених витрат в добровільному порядку, згідно з пунктом 10 статті 25 Закону № 2232-XII та пунктом 7 Порядку № 964, у позивача відсутні законні підстави для звернення з адміністративним позовом про стягнення таких витрат, а тому є передчасним звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що встановлені в ході розгляду справи обставини порушення позивачем процедури стягнення витрат на утримання у ВВНЗ є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут", з огляду на що інші доводу відзиву та заперечень відповідача судом не оцінюються.

На підставі викладеного, керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (вул. Полтавський шлях, буд. 192,м. Харків,61098, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час проходження військової служби (навчання) залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення, з урахуванням перебування судді у відпустці, складений 19 січня 2023 року.

Суддя Білова О.В.