Справа № 461/5164/22
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 461/5164/22 пров. № А/857/16964/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

за участі представника позивача Штинди О.В.,

представника відповідача Сліпенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року у справі № 461/5164/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання дії та бездіяльності протиправними (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Зубачик Н.Б. в м. Львові Львівської області 16.11.2022 року без участі сторін), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним з позовом до Львівської митниці (далі відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 20.09.2022 № 0773/20900/22, а провадження у справі закрити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про порушення митних правил від 20.09.2022 № 0773/20900/22.

Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 471 Митного кодексу України (далі МК України) закрито.

Дане судове рішення оскаржив відповідач, який вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 471 МК України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи.

Позивач надіслав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача проти задоволення такої заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 28.09.2021 близько 15 год. 07 хв. через пункт пропуску «Смільниця Кросценко» митного поста «Смільниця» Львівської митниці здійснено пропуск в напрямку «в`їзд в Україну» автомобіля марки «Renault Master», VIN НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

До митного контролю ОСОБА_1 подав контрольний талон для проходження транспортного засобу по «червоному коридору» серії TGC № 529616, паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з реєстраційним номером НОМЕР_2 та заявив, що переміщується без вантажу.

Митними органами Республіки Польща листом від 31.12.2021 № 0201- IGM.541.1421.2021.4.RLМ.JC (лист Держмитслужби від 08.07.2022 № 26/26-04/7.4/1007) повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переміщувався через кордон транспортним засобом Renault з реєстраційним номером НОМЕР_2 у напрямку «виїзд» 28.09.2021 через пункт пропуску «Смільниця Кросценко» та пред`явив товар згідно з чеською митною декларацією № 21CZ5200002CJTYU52.

Митними органами Чеської Республіки листом №20971/2022-900000-073 (лист Держмитслужби № 26/26-04/7.4/1007 від 08.07.2022) надано видрук митної декларації від 23.09.2021 № 21CZ5200002CJTYU52, копії рахунку (invoice) від 23.09.2021 № 21FV2962 та пакувального листа до рахунку № 21FV2962. Відповідно до вказаних документів за митною декларацією від 23.09.2021 № 21CZ5200002CJTYU52 переміщувався товар «мережевий інвертор HUAWEI SUN2000-30KTL-M3» у кількості 50 шт., загальною вагою брутто 2500 кг (вага нетто 2275 кг) та загальною вартістю 80000 євро (станом на 28.09.2021 за курсом НБУ відповідає сумі 2494112 гривень).

20.09.2022 в.о. заступником начальника Львівської митниці - начальником Управління БК та ПМП Львівської митниці Приходьком Ю.Б. за наслідками розгляду матеріалів справи про порушення митних правил винесено постанову № 0773/20900/22, якою позивач визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого частиною 3 статті 471 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 30% вартості товарів, що становить 748233,60 грн.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дана норма Основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП) ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 486 МК України завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог Закону.

Відповідно до частини четвертої статті 3 МК України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності складу адміністративного правопорушення.

Завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням (стаття 486 МК України).

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі також Конвенція), притягнення особи до адміністративної відповідальності розцінюється як «кримінальне обвинувачення», оскільки адміністративні правопорушення мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції.

Згідно частини другої статті 6 Конвенції кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 6 Конвенції встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини (далі також ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголошує, що хоч і за національним законом особа притягується до адміністративної відповідальності, їй фактично пред`явлено «кримінальне обвинувачення» в його автономному розумінні ЄСПЛ, яке повинно тлумачитися в світлі трьох критеріїв, а саме з урахуванням кваліфікації розгляду з точки зору внутрішньодержавного законодавства, його сутності і характеру, суворості потенційного покарання (зокрема, пункт 51 рішення у справі «Михайлова проти Російської Федерації»).

Таким чином, адміністративне правопорушення передбачене частиною другою статті 471 МК України може бути віднесено до «кримінального обвинувачення» в розумінні статті 6 Конвенції із розповсюдженням відповідних гарантій щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до положень статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституційний Суд України в Рішенні від 8 червня 2022 року у справі № 3-20(ІІ)/2022 зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості.

Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к) апеляційний суд наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення (в даному випадку митний орган), був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у інкримінованих діях.

Частино 1 статті 495 МК України передбачено, що доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

В матеріалах справи містяться фотокопії, здійснені представниками Львівської митниці та надані останніми у відповідь на адвокатський запит, з яких вбачається, що на моменту в`їзду ОСОБА_1 на митну територію України у транспортному засобі марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_4 , відсутній будь-який вантаж.

Крім того, встановлено, а саме з фотокопій, наданих представниками митного органу та які знаходяться в АСМО «Інспектор», що на моменту в`їзду ОСОБА_1 на митну територію України у транспортному засобі марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_4 , відсутній будь-який вантаж.

Аналізуючи вимоги частини першої статті 495 МК України, апеляційний суд зазначає, що докази вчинення позивачем інкримінованого останньому правопорушення у митного органу відсутні в розумінні зазначеної статті, оскільки в протоколі про порушення митних правил від 19.08.2022 № 0773/20900/22 чітко зазначено, що ОСОБА_1 перетинав товар без вантажу; пояснення свідків відсутні; ОСОБА_1 в наданих поясненнях заперечує факт вчинення правопорушення; висновок експерта відсутній; товар - безпосередні предмети порушення митних правил, при перетині позивачем кордону відсутній, що і підтверджено матеріалами справи, та жодним чином не спростовано митним органом.

Приймаючи оскаржувану постанову, відповідач покликався лише на те, що митними органами Чеської Республіки листом № 20971/2022-900000-073 (лист Держмитслужби № 26/26-04/7.4/1007 від 08.07.2022) надано видрук митної декларації від 23.09.2021 № 21CZ5200002CJTYU52, копії рахунку (invoice) від 23.09.2021 № 21FV2962 та пакувального листа до рахунку № 21FV2962. Відповідно до вказаних документів за митною декларацією від 23.09.2021 № 21CZ5200002CJTYU52 переміщувався товар - «мережевий інвертор HUAWEI SUN2000-30KTL-M3» у кількості 50 шт загальною вагою брутто 2500 кг (вага нетто 2275 кг) та загальною вартістю 80000 євро (станом на 28.09.2021 за курсом НБУ відповідає сумі 2494112 гривень).

Щодо вищенаведеного доводу відповідача колегія суддів зазначає, що митна декларація, яка була надана митним органом Чеської Республіки, сама по собі доводить лише факт початку процедури оформлення експорту товару. Окрім того, згадана декларація передбачає відомості про транспортний засіб з номерними знаками НОМЕР_5 , RPZ22SR, що здійснював перевезення вантажу, який є відмінним від транспортного засобу, яким 28.09.2021 переміщувався ОСОБА_1 .

Щодо покликання апелянта на те, що митними органами Республіки Польща листом від 31.12.2021 № 0201- IGM.541.1421.2021.4.RLМ.JC (лист Держмитслужби від 08.07.2022 № 26/26-04/7.4/1007) повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переміщувався через кордон транспортним засобом Renault з реєстраційним номером НОМЕР_2 у напрямку «виїзд» 28.09.2021 через пункт пропуску «Смільниця Кросценко» та пред`явив товар згідно з чеською митною декларацією № 21CZ5200002CJTYU52, що свідчить про перевантаження товарів на інший транспортний засіб, а саме BC1151EE, яким і переміщувався гр. ОСОБА_1 на митну територію України, апеляційний суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу, який підтверджує те, що позивач переміщував через митний кордон України «мережевий інвертор HUAWEI SUN2000-30KTL-M3» у кількості 50 шт, оскільки з матеріалів справи встановлено, що останній перетинав митний кордон без вантажу.

З приводу доводів апелянта про втручання в систему АСМО «Інспектор», апеляційний суд зазначає, що жодних доказів такого втручання суду не надано і підстав вважати, що надані суду фотографії автомобіля, яким перетинав державний кордон України позивач, є підробними у суду немає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог щодо скасування оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 471 МК України та закриття справи про порушення митних правил, і правомірність задоволення таких вимог судом першої інстанції

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 листопада 2022 року у справі № 461/5164/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 19.01.2023