Справа № 160/17031/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
28.10.2022 ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач з урахуванням уточнень від 16.11.2022 просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оформлене листом від 21.10.2022 №0400-010304-8/107855 щодо відмови у зарахуванні у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» та
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 31 травня 2021 року зарахувати у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»; з 31 травня 2021 року обчислити ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №2 із зарахуванням у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
16.11.2022 позивачем усунено недоліки позову, подано уточнену позову заяву.
Цією ж ухвалою суду було витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області засвідчену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції, копія ухвали від 21.11.2022 була направлена учасникам справи засобами електронного зв`язку на їх офіційні електронні адреси та доставлена, про що свідчить звіт про успішне доставлення електронного листа. Також, копія ухвали від 21.11.2022 разом із копією позовної заяви з додатками у паперовому вигляді вручено представнику відповідача 28.11.2022, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про отримання.
До відзиву долучено пенсійну справу позивача.
21.12.2022 представником позивача через Електронний суд сформовано повідомлення №7387 про надання доступу до справи через електронний кабінет.
Частиною першою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 25.02.2015; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
31.05.2021 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Києві від 08.06.2021 №04 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного пенсійного віку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №04 від 08.06.2021 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії №159 від 31.05.2021 року; визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві у зарахуванні у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року на підставі заяви про призначення пенсії №159 від 31.05.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві: 1) зарахувати у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради»; 2) з 31.05.2021 року призначити, нарахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року на підставі заяви про призначення пенсії №159 від 31 травня 2021 року (адміністративна справи №160/14358/21).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі №160/14358/21 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №04 від 08.06.2021 року, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за Списком №2 згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі заяви про призначення пенсії №159 від 31.05.2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.07.2022 у адміністративній справі №160/14358/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі №160/14358/21 без змін.

30.08.2022 представник позивача адвокат Кадук В.В звернулась в інтересах позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила виконати рішення суду, призначити пенсію за Списком №2 та зарахувати з 31.05.2022 у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період її роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.08.2022 №04 позивачеві призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 (Закон №1058-ІV, Закону №1788-ХІІ) з 31.05.2021.

Підстава призначення: за рішенням суду.

Згідно із розрахунком страхового стажу форми РС-право (номер ПС: 04) з урахуванням перетину періодів загальний страховий стаж позивача на дату звернення (31.05.2021) складає 30 років 7 місяців 1 день, в тому числі; робота за Списком №2 30 років 0 місяців 12 днів, з яких:

з 22.12.2000 по 27.03.2003 працівник охорони здоров`я (посади з пост.909) Мед. заклад із ст.60 4 роки 6 місяців 12 днів (кратність 2);

з 28.03.2003 по 31.12.2003 Список №2 Мед. заклад із ст.60 1 рік 6 місяців 8 днів (кратність - 2);

з 01.01.2004 по 02.04.2018 Список №2 Мед. заклад із ст.60 14 років 2 місяці 28 днів (кратність 1).

Листом від 23.09.2022 №2600-0308-8/120631 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві повідомлено представнику позивача, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі №160/14358/21 відповідача було зобов`язано повторно розглянути заяву від 31.05.2021 року про призначення пенсії за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням висновків суду. На виконання рішення суду від 26.01.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві виконано в межах резолютивної частини. З питань пенсійного забезпечення ОСОБА_1 рекомендованого звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.27).

17.10.2022 представник адвокат Кадук В.В. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із запитом щодо пенсійного забезпечення позивача.

Листом від 21.10.2022 №0400-010304-8/107855 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі №160/14358/21 з 31.05.2021 ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.2 частини 1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» на умовах передбачених пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 р. За період до 01.01.2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно із статтями 56-63 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII. Основним документом на підтвердження трудового стажу роботи до 01.01.2004, є трудова книжка. Відповідно до ст.60 Закону №1788 у подвійному розмірі зараховано періоди роботи з 22.12.2000 по 31.12.2003, згідно з уточнюючою довідкою від 20.07.2022 №220, виданою КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради». Період роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 зараховано до пільгового стажу по Списку №2 в одинарному розмірі відповідно до ст.24 Закону №1058 (а.с.29).

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у зарахуванні у подвійному розмірі згідно ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018, звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

За змістом частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, законодавець пов`язує необхідність підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах. При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-ІV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

В ході судового розгляду встановлено, що на виконання рішення суду у справі №160/14358/21 позивачеві призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 31.05.2021.

За розрахунком страхового стажу форми РС-право (номер ПС: 04) з урахуванням перетину періодів загальний страховий стаж позивача на дату звернення (31.05.2021) складає 30 років 7 місяців 1 день, в тому числі робота за Списком №2 30 років 0 місяців 12 днів, з яких:

з 22.12.2000 по 27.03.2003 працівник охорони здоров`я (посади з пост.909) Мед. заклад із ст.60 4 роки 6 місяців 12 днів (кратність 2);

з 28.03.2003 по 31.12.2003 Список №2 Мед. заклад із ст.60 1 рік 6 місяців 8 днів (кратність - 2);

з 01.01.2004 по 02.04.2018 Список №2 Мед. заклад із ст.60 14 років 2 місяці 28 днів (кратність 1).

Отже, період трудової діяльності позивача з 01.01.2004 по 02.04.2018 зарахований до Списку №2.

У межах спірних правовідносинах питання полягає у правомірності не зарахування відповідачем періодів трудової діяльності з 01.01.2004 по 02.04.2018 саме у подвійному розмірі.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 від 25.09.1989, позивач у періоді з 22.12.2000 по 02.04.2018 працювала молодшою медичною сестрою диспансерного відділення Міськтубдиспансер №2 (записи 9-16). З 04.09.2001 - заклад змінено назву на Комунальний заклад «Міський протитуберкульозний диспансер №2». З 21.05.2004 заклад перейменовано на Обласний комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2». З 03.02.2012 заклад перейменований на Комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради». У трудовій книжці також містяться відомості про проведення атестації робочого місця та підтвердження права на пільгову пенсію за Списком №2.

Згідно із довідкою Комунального закладу «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради», уточнююча особливий характер і підтверджуюча постійну зайнятість на роботах з шкідливими умовами праці, від 27.09.2021 №321, ОСОБА_1 , 1970 року народження, дійсно прийнята на роботу молодшою сестрою диспансерного відділення до Міськтубдиспансер №2 з 22.12.2000 (наказ №87к від 22.12.2000) по 02.04.2018 (наказ №137-к від 02.04.2018). Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 22.12.2000 по 02.04.2018 зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі (а.с.11).

Отже, під час розгляду справи встановлено та що не заперечується відповідачем, протягом спірного періоду позивач працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я.

Відповідно до пунктів 7 і 12 статті 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» №4565-VІ від 22.03.2012 року туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу; а протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Разом з цим, доказів зарахування відповідачем у подвійному періодів роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018, матеріали справи не містять.

Доводи відповідача, викладені у листі від 21.10.2022 №0400-010304-8/107855 та у відзиві про те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно зі статею 24 якого страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, є безпідставними.

За змістом пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, в Законі України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено обмежень щодо застосування статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2.

При цьому, Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками № 1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Положенням частини 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Відповідно до статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Отже, позивач має право на пільгове обчисленні стажу при призначенні та обрахунку пенсії із зарахуванням спірного періоду трудової діяльності до стажу роботи у подвійному розмірі.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відмовляючи у зарахуванні періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 02.04.2018 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач діяв протиправно.

При цьому, права позивача порушені саме протиправною відмовою відповідача, викладеної у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010304-8/107855 від 21.10.2022.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд вважає відсутніми підстави для закриття провадження у справі, відмови у відкритті провадження в адміністративній справі щодо заявлених позовних вимог, оскільки у справі № 160/14358/21 предметом спору було інше рішення та іншого суб`єкта владних повноважень. Позовні вимоги щодо зарахування у подвійному розмірі згідно статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів трудової діяльності позивача з 01.01.2004 по 02.04.2018 у справі №160/14358/21 не вирішувались судом, як такі, що заявлені передчасно.

Порушення прав позивача, що полягає у відмові позивачу зарахувати у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів її роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», встановлено судом у цій справі.

Тому, доводи відповідача у заяві про закриття провадження у справі безпідставні, а заява необґрунтована.

За змістом частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм та встановлених обставин, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати відмову відповідача у зарахуванні в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010304-8/107855 від 21.10.2022, тому з метою відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» з дати призначення пенсії, тобто з 31 травня 2021 року, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.

Позовні вимоги в частині зобов`язати відповідача обчислити пенсію із вказаним зарахуванням спірних періодів та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум, не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять доказів порушеного права в цій частині позову. Позаяк, на час розгляду справи зарахування у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 02.04.2018 не відбулось. Поряд з цим, судовому захисту підлягає лише порушене право, захист непорушених прав не узгоджується із завданням та принципами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дії (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 992,40 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. ст. 9, 60, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) у зарахуванні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періодів її роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», оформлену листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.10.2022 №0400-010304-8/107855.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди її роботи з 01.01.2004 по 02.04.2018 молодшою медичною сестрою диспансерного відділення у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», з 31.05.2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 23.01.2023.

Суддя М.М. Бухтіярова