Справа № 640/23144/19
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, яким просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року № форма "Ш" про застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 20% у сумі 11255,17 грн. за затримку на 126 календарних днів несплати (перерахування) грошового зобов`язання по земельному податку в сумі 56275,85 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 червня 2022 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року №.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції розглянув позовну заяву без врахування всіх позовних вимог та викладених у ній обставин, що мають значення для вирішення спору, при прийнятті рішення не врахував, не розглянув та не дослідив всі позовні вимоги, заяви по суті справи та письмові докази.

Апелянт зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню оскільки відповідачем не надано доказів своєчасного направлення податкових повідомлень-рішень з земельного податку, а судом таких доказів не витребувано, що звільняє позивача від відповідальності (штрафу) за несвоєчасну сплату податку на землю. Крім того відповідачем порушено порядок проведення та оформлення камеральної перевірки, оскільки акт перевірки від 26 червня 2019 року та оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року направлено одним поштовим відправленням.

Додатково наголосила, що відповідач не надіславши (вручивши) акт перевірки до прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення позбавив позивача права на надання заперечень та додаткових документів протягом 10 робочих днів з моменту отримання акта перевірки та безпосередньої участі у розгляді таких заперечень і документів.

Також апелянт зазначила, що в порушення вимог п. 86.8 ст. 86 ПК України оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте не на протязі п`ятнадцяти робочих днів з дня наступного за днем вручення позивачу акта перевірки, а до відправлення акта перевірки.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи 18 березня 2019 року позивач в усному порядку звернувся до Вишгородського управління ГУ ДФС у Київській області з метою встановлення причин накладення арешту.

Під час звернення, позивачу стало відомо, що в зв`язку з несплатою плати за землю за період з 2016 по 2018 рік Вишгородським управлінням ГУ ДФС у Київській області винесено (прийнято) та відправлено поштою позивачу податкові повідомлення-рішення з земельного податку від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, які останнім не були отримані та повернулись в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

20 березня 2019 року позивач в добровільному порядку сплатила 56275,82 грн. визначених податковими повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008.

Головним управлінням ДФС у Київській області в особі заступника начальника відділу адміністрування податків і зборів фізичних осіб Вишгородського управління ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1. ст. 75 ПК України у порядку ст. 76, ст. 102 ПК України проведено камеральну перевірку своєчасності сплати ОСОБА_1 узгоджених сум податкового зобов`язання по платі за землю за 2016-2018 роки, за результатами якої складений акт камеральної перевірки від 26 червня 2019 року №001628/10-36-53-06/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення вимог п. 287.5 ст. 287 ПК України, а саме перерахування платником суми податкового зобов`язання по земельному податку з затримкою на 126 календарних днів.

27 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 11255,17 грн., у зв`язку з невчасною сплатою узгоджених грошових зобов`язань з земельного податку.

Позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу від 23 серпня 2019 року, якою позивач просила скасувати акт перевірки від 26 червня 2019 року №001628/10-36-53-06/ НОМЕР_1 та податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року № Головного управління ДФС у Київській області.

Рішенням Державної податкової служби України від 12 вересня 2019 року № 281/Г/99-00-08-05-04-14 продовжено строку розгляду скарги.

Рішенням Державної податкової служби України від 23 жовтня 2019 року №1106/Ґ/99-00-08-05-04-14 залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року №, а скаргу позивача без задоволення.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року № позивач звернулась до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доводи, викладені в позовній заяві щодо протиправності податкових повідомлень-рішень та дій відповідача щодо їх направлення від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008 судом не приймаються як належний доказ протиправності податкового повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року, оскільки податкові повідомлення-рішення №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008 від 27 червня 2018 року не є предметом розгляду у справі №640/23144/19.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 жовтня 2010 року №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах (пп. 75.1.1 п. 75.1).

Пунктом 86.2 ст. 86 ПК України визначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно з положеннями п.п. 86.7, 86.8 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки.

Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила про порушення відповідачем вимог ПК України в частині проведення та оформлення камеральної перевірки, а саме надсилання акта перевірки в строк встановлений п. 86.2 ст. 86 ПК України, прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення до відправлення на адресу позивача аката перевірки та направлення акта перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення одним поштовим відправленням.

Як вбачається з матеріалів справи Головним управлінням ДФС у Київській області в особі заступника начальника відділу адміністрування податків і зборів фізичних осіб Вишгородського управління ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1. ст. 75 ПК України у порядку ст. 76, ст. 102 ПК України проведено камеральну перевірку своєчасності сплати ОСОБА_1 узгоджених сум податкового зобов`язання по платі за землю за 2016-2018 роки, за результатами якої складений акт камеральної перевірки від 26 червня 2019 року №001628/10-36-53-06/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення вимог п. 287.5 ст. 287 ПК України, а саме перерахування платником суми податкового зобов`язання по земельному податку з затримкою на 126 календарних днів.

27 червня 2019 року Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 11255,17 грн., у зв`язку з невчасною сплатою узгоджених грошових зобов`язань з земельного податку.

Акт камеральної перевірки від 26 червня 2019 року №001628/10-36-53-06/ НОМЕР_1 та податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року № направлено ОСОБА_1 12 серпня 2019 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже колегія суддів погоджується з доводами апелянта про порушення відповідачем п.п. 86.2, 86.8 ст. 86 ПК України в частині дотримання строків направлення акта перевірки та прийняття податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18 висловив правову позицію, відповідно до якої порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення. Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватися з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків і, на противагу йому, принцип формального порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення.

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Разом із тим, у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 816/4605/15 Верховний Суд зазначив, що допущені територіальним органом доходів і зборів процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, недотриманням строку прийняття податкових повідомлень-рішень тощо, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку.

Колегія суддів звертає увагу, що виявлені порушення за результатами камеральної перевірки підтверджено належними доказами та позивачем не спростовано належними та обґрунтованими поясненнями та доказами. Зокрема в позовній заяві позивач визнає обставину, що є власником земельних ділянок, які розташовані в Київській обл., с. Нові-Петрівці площами 0,1427 га. та 0,154 га.

У зв`язку з несплатою земельного податку з 2016 по 2018 роки ОСОБА_1 направлено податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, які позивачем не отримані та повернулись до контролюючого органу "за закінченням терміну зберігання".

20 березня 2019 року позивачем сплачено зазначені грошові зобов`язання в розмірі 56275,82 грн., проте сплата здійснена з порушенням визначених строків.

Податковий орган підтвердив сплату позивачем донарахованих грошових зобов`язань у повному обсязі 20 березня 2019 року.

Також колегія суддів звертає увагу, що позивачем подано до Державної фіскальної служби України скаргу від 23 серпня 2019 року, якою позивач просила скасувати акт перевірки від 26 червня 2019 року №001628/10-36-53-06/ НОМЕР_1 та податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року № Головного управління ДФС у Київській області.

Отже з урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що допущене контролюючим органом порушення не вплинуло на зміст акта перевірки та не може слугувати самостійною підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Крім того рішенням Державної податкової служби України від 23 жовтня 2019 року №1106/Ґ/99-00-08-05-04-14 залишено задоволення скаргу позивача, а податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року № - без змін. Водночас зі змісту вказаного рішення вбачається, що представник позивача приймав особисту участь під час розгляду матеріалів скарги, а тому мав можливість надати свої пояснення та додаткові докази.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 114.1 ст. 114 ПК України передбачено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених Кодексом або законами з питань митної справи.

Судом першої інстанції встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 27 червня 2019 року №, яким позивачу визначено грошове зобов`язання, а саме штраф у розмірі 20% від суми грошового зобов`язання за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008.

В обґрунтування позовних вимог та апеляційної скарги позивач посилається на протиправність дій контролюючого органу щодо несвоєчасного направлення податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008.

Відповідно до п. 287.5 ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові повідомленнями-рішеннями від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008 направлені позивачу за адресою: АДРЕСА_1 та 15 вересня 2018 року повернулись до контролюючого органу із зазначенням причин "за закінченням терміну зберігання".

Судом встановлено, що 20 березня 2019 року позивач в добровільному порядку сплатила 56275,82 грн. визначених податковими повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, доказів оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень до суду не надала.

Отже позивачем сплачено нараховані суми земельного податку за податковими повідомленнями-рішеннями від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008 з порушенням строку п. 287.5 ст. 287 ПК України.

Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008 позивачем не оскаржувались та є чинними, водночас не є предметом розгляду даної справи, доводи апелянта про їх протиправність є необґрунтованими та не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Також колегія суддів вважає помилковим доводи апелянта про те, що у зв`язку з невитребуванням судом першої інстанції доказів своєчасності відправлення податкових повідомлень-рішень з земельного податку від 27 червня 2018 року №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008, №-1008 суд першої інстанції дійшов хибних правових висновків та прийняв необґрунтоване рішення, оскільки зазначені податкові повідомлення-рішення не є предметом оскарження в даній справі.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку