Справа № 420/16401/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/16401/22
Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
при секретарі Абович Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року по справі за позовом приватного підприємства «АЄС СТАНДАРТ» до Міністерства інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №420/6401/22 за позовом приватного підприємства «АЄС СТАНДАРТ» (надалі позивач) до Міністерства інфраструктури України (надалі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України №780 від 13.10.2022 року «Про анулювання призначення приватного підприємства «АЄС СТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» в повному обсязі;

- зобов`язати Міністерство інфраструктури України поновити призначення ПП «АЄС СТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання та зазначити відповідну інформацію на офіційному веб-сайті Міністерства інфраструктури України в розділі «Перелік призначених органів із сертифікації колісних транспортних засобів».

Позивач звернувся із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив:

- зупинити дію наказу Міністерства інфраструктури України №780 від 13.10.2022 року «Про анулювання призначення приватного підприємства «АЄС СТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» до набрання законної сили рішенцям суду у справі за позовом ПП «АЄС СТАНДАРТ» до Міністерства інфраструктури України;

- зобов`язати Міністерство інфраструктури України негайно розмістити на офіційному веб-сайті Міністерства інфраструктури України в розділі «Перелік призначених органів із сертифікації колісних транспортних засобів» інформацію про зупинення дії наказу Міністерства інфраструктури України №780 від 13.10.2022 року «Про анулювання призначення приватного підприємства «АЄС СТАНДАРТ» органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання» до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом ПП «АЄС СТАНДАРТ» до Міністерства інфраструктури України.

В обґрунтування такої заяви позивач зазначив, що основна його діяльність пов`язана безпосередньо із сертифікацією продуктів, у т.ч., товарів народного споживання, двигунів, повітряних транспортних засобів, контейнерів під тиском, атомних електростанцій, інша професійна, наукова та технічна діяльність, діяльність з оцінювання. Виконання спірного наказу призведе до порушення права позивача на здійснення господарської (підприємницької) діяльності, а також позбавить його працівників роботи, що вкрай негативно вплине на їх фінансовий стан та на можливість цих людей утримувати та забезпечувати свої сім`ї. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ має очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам ПП «АЄС СТАНДАРТ» та для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 року заява позивача про застосування заходів забезпечення позову задоволена.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Передбачений главою 10 КАС України інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст.150 та ч.1 ст.151 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити наступні заходи забезпечення позову: 1) зупинити дію індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) заборонити відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановити обов`язок відповідача вчинити певні дії; 4) заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупинити стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Підстави для застосування таких заходів забезпечення позову передбачені у ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, згідно з ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову, і такі заходи мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції погодився із його доводами про те, що реалізація спірного наказу до вирішення питання щодо його правомірності, призведе до порушення прав підприємства, а саме: припинення господарської (підприємницької) діяльності, тобто, виконання професійних обов`язків його працівниками, наслідком вказаного стане позбавлення останніх права на працю та отримання доходу від професійної діяльності, що в умовах дії на території України воєнного стану може стати для працівників особливо вразливим.

В розрізі обставин даної справи колегія суддів погоджується із наведеним судом першої інстанції доводами в обґрунтування спірного рішення, оскільки вважає, що незастосування по даній справі запропонованого позивачем способу забезпечення позову до вирішення спору по суті, з огляду на правові наслідки від виконання спірного, дійсно створює реальну загрозу правам та інтересам позивача у випадку задоволення позову.

Як вже зазначено вище, спірним наказом відповідача було анульовано призначення позивача органом із сертифікації для індивідуального затвердження колісних транспортних засобів, партій частин та обладнання.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, даний вид господарської діяльності відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПП «АЄС СТАНДАРТ», відноситься до основного виду діяльності позивача з кодом економічної діяльності (КВЕД) 71.20 - Технічні випробування та дослідження (основний).

Тобто, дія спірного наказу напряму виключає можливість позивачу здійснювати свій основний вид господарської діяльності.

Також суд першої інстанції цілком обґрунтовано врахував і той факт, що на ПП «АЄС СТАНДАРТ» працює 65 осіб.

Відповідно, неможливість здійснення позивачем свого основного виду господарської діяльності матиме негативний вплив не тільки безпосередньо на позивача, як суб`єкта господарювання, а також і на третіх осіб, якими є наймані працівники ПП «АЄС СТАНДАРТ» та їх родини у вигляді неотримання регулярної заробітної плати, та відповідні бюджети, до яких позивач, як суб`єкт господарювання не зможе відраховувати відповідні податки та обов`язкові платежі.

В умовах військового стану, який наразі діє в Україні, ризики від припинення господарської діяльності позивача внаслідок застосування спірного наказу, безумовно набувають ще більш вагомого значення з огляду на ризик зменшення або припинення матеріального забезпечення працівників позивача.

Враховуючи завдання адміністративного судочинства, яке полягає у захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, та наведені вище ризики, які несе в собі застосування спірного наказу для позивача та третіх осіб, колегія суддів вважає цілком розумним та обґрунтованим застосування судом до вирішення спору по суті запропонованих позивачем способів забезпечення позову.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на можливість здійснення позивачем інших видів господарської діяльності ( не основних), колегія суддів відхиляє, оскільки такі твердження є лише припущеннями, які жодним чином не усувають наведених вище ризиків для позивача та третіх осіб від застосування спірного наказу.

Колегія суддів також врахувала і ризики від невиконання спірного наказу на час розгляду даного спору по суті в тому випадку, якщо спір буде вирішений не на користь позивача, і прийшла до висновку про відсутність будь-яких суттєвих невиправних негативних наслідків від такого невиконання для третіх осіб, які б перевищували шкоду від застосування спірного наказу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 16.11.2021 року про забезпечення позову не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 19 січня 2023 року

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.