Справа № 932/7969/22
Суддя: Цитульський В. І.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 932/7969/22
Провадження №2а/932/257/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська,

у складі головуючого судді Цитульського В.І.

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.

представника позивача: Мельника Д.П.

відповідача: Тельшенас Р.Ч.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки російської федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулося ГУ ДМС України в Дніпропетровській області з позовною заявою про примусове видворення за межі України громадянки російської федерації ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 02 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 13 січня 2023 року застосовано привід до громадянки російської федерації ОСОБА_1 на судове засідання, що призначене на 19 січня 2023 року.

Стислий виклад позиції позивача.

У 2019 році відповідачка прибула на територію України через КПП «Харків-пасажирський» до чоловіка. 05 жовтня 2021 року документувалась посвідкою на тимчасове проживання терміном дії до 04.10.2022, але після спливу строку дії посвідки територію України не покинула. До органів ДМС з питань отримання документів на право легального проживання в Україні не зверталась.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, просила не видворяти її. Зазначила, що проживає з 1998 року на території України, у 1999 року уклала шлюб з громадянином України, отримала постійну посвідку на проживання, але в подальшому виникла необхідність виїхати, оскільки захворів її батько. Після повернення на територію України їй відмовили в наданні постійної посвідки і вона кожного року отримувала тимчасову, однак внаслідок оголошеного воєнного часу продовжити посвідку не виявилося можливим. Просить не видворяти її з території України, оскільки її чоловік хворіє і потребує догляду.

Фактичні обставини встановлені судом.

05 жовтня 2021 року громадянка російської федерації ОСОБА_1 документована посвідкою на тимчасове проживання серії № НОМЕР_1 терміном дії до 04.10.2022 на підставі передбаченій ч. 14 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (згідно Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», що діяв на момент документування посвідкою у редакції від 14.08.2021 року).

Протоколом про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004301 від 28.10.2022 року було зафіксовано порушення законодавства, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову за ч.1 ст.203 КупАП серії ПР МДН №004293 від 28.10.2022 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 (тисяча сімсот) грн., 00 коп. Постанову не оскаржено, штраф сплачено.

26 листопада 2022 року за порушення правил перебування на території України відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, яким її було зобов`язано залишити територію України у термін до27 листопада 2022 року. Рішення відповідачем отримане 28.10.2022, не оскаржувалося, будь-яких заперечень відповідачем не зазначено. З тексту рішення вбачається, що ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання добровільно покинути територію України у строк до 27.11.2022.

Разом з тим, рішення ухвалене відносно неї в добровільному порядку не виконала, територію України не покинула.

Норми права застосовані судом.

Частиною 3 ст. 3 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону).

Згідно з ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 4 ст. 30 Закону).

З наведеного можна дійти висновку, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 07.02.2018 року № 743/432/16-а (К/9901/3819/18 К/9901/3821/18).

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі рішення адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Стаття 31 Закону встановлює, що іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя, де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Мотиви та висновки суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про примусове повернення відповідачем не оскаржено та, відповідно, є чинним. Підставою прийняття даного рішення слугував факт проживання відповідача без відповідних документів, що дають право на проживання на території України.

Судом встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула на територію України у 2019 році. Дозволений законодавством строк перебування на території України закінчився, ОСОБА_1 Державний кордон України не перетнула, до органів та підрозділів ДМС з клопотанням щодо продовження терміну перебування або отримання дозволу на імміграцію в Україну або набуття громадянства України не зверталася. У зв`язку із цим відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1статті 203 КУпАП.

Під час розгляду даної справи не було встановлено наявності обставин, передбачених ст.ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача.

Крім того, відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо заперечень відповідача проти позову з огляду перебування в шлюбних відносинах з громадянином України, суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено виключень із загальних для всіх іноземців правил перебування на території України і наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України. Посилання на те, що вона звертався до ДМС для отримання необхідних документів, також не приймаються судом до уваги, оскільки суду не надано доказів наявності підтверджуючих документів такого звертання.

Отже, оскільки громадянка російської федерації ОСОБА_1 , не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення міграційної служби про примусове повернення від 28.10.2022року, не має доказів легального перебування на території України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; з заявами щодо продовження легального терміну перебування в Україні до компетентних органів не зверталася, зважаючи на те, що відповідач порушила правовий режим знаходження її на території України, суд дійшов висновку про наявність підстав для примусового видворення відповідача за межі території України.

Керуючись статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтями 244, 246, 289, 295, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки російської федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України - задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянку російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений та проголошений 20.01.2023 о 11:25 год.

Суддя В.І. Цитульський