Справа № 200/5157/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року Справа№200/5157/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86),

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно не перерахунку одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату (доплату) одноразової грошової допомоги в розмірі 370 020 гривень 00 копійок;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відносно не перерахунку пенсії ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 11.09.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.09.2018 року пенсію як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року.

12 грудня 2022 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання: заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску або належним чином засвідчених копії документів про встановлення (зміну) позивачу групи інвалідності з 2018 року; доказів на підтвердження реєстрації місця проживання позивача на території Донецької області.

21 грудня 2022 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви та уточнений адміністративний позов.

26 грудня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі уточненого адміністративного позову, в якому позивач просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 календарного року, а саме в розмірі 370 020 гривен 00 копійок, з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність Пенсійного Фонду України в м. Києві відносно не перерахунку та не виплати пенсії ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, починаючі з 11.09.2018 року по 01.03.2022 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.09.2018 року пенсію як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, починаючі з 10.09.2018 року по 01.03.2022 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

03 січня 2023 року від Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

12 січня 2023 року ухвалою суду позовні вимоги, заявлені по справі №200/5157/22 роз`єднано у самостійні провадження, у межах справи №200/5157/22 залишено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 календарного року, а саме в розмірі 370 020 гривен 00 копійок.

Дослідивши матеріали адміністративної справи №200/5157/22, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач має статус особи з інвалідністю 2 групи безстроково, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» Серія АВ №0033128 від 21.02.2022 року, яка видана за наслідками повторного огляду та зміни категорії інвалідності, та якою причиною інвалідності позивача визнано захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Згідно посвідчення Серія НОМЕР_3 від 20 квітня 2022 року, виданого Управлінням соціального захисту населення Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, позивач має статус особи з інвалідністю в наслідок війни 2 групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 05 серпня 1996 року по 10 вересня 2018 року безперервно проходив службу на рядових та офіцерських посадах в органах внутрішніх справ України.

Водночас, у зв`язку з тривалою хворобою Обласною МСЕК №2 м. Маріуполя позивачу строком на 1 рік була встановлена 2 група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції.

10 вересня 2018 року наказом ГУНП в Донецькій області №384 о/с від 10.09.2018 року позивач був звільнений зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

31.10.2019 року позивачем повторно був пройдений огляд МСЕК, згідно якого інвалідність другої групи, яка отримана у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, підтверджена та встановлена безстроково.

21.02.2022 року ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» був проведений повторний огляд-зміна категорії інвалідності і встановлено, що причина інвалідності позивача - це захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення підстава Постанова Центральної медичної (військово-лікарської) комісії МВС України на час звільнення зі служби вересень 2018 року, тобто 21.02.2022 року відбулася зміна причини (категорії) інвалідності з: «інвалідність у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції», що встановлена згідно Постанови ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» в свідоцтві про хворобу від 16.08.18р. №565/СНП 16.08.2018р., повторно підтверджена 31.10.2019 року, на: «захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення» від 21.02.2022 року, згідно довідки до акту огляду МСЕК ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» серії АВ №033128).

Водночас позивач зазначив, що після звільнення у грудні 2018 року йому сплачена одноразова грошова допомога у розмірі 158 580 гривень (90-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року).

Посилаючись на приписи ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року та змінену категорію інвалідності (захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення), позивач вважає, що йому повинна була бути здійснена виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року календарного року (у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи - а саме в розмірі 528 600,00 гривень (1762,00 грн х 300), тож сума недоплати одноразової грошової допомоги складає 370 020 гривень 00 копійок (528 600, 00 гривен -158 580 гривень).

Враховуючи викладене, 29.08.2022 року позивач звернувся до ГУ НП в Донецькій області з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі, більшому за раніше виплачену суму.

15.09.2022 року позивач отримав відповідь №2522/05/26-2022, в якій зазначено, що Законом не передбачено призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, у зв`язку зі зміною причини втрати працездатності.

Таким чином, позивач вважає, що на сьогодні відсутнє правове регулювання механізму призначення та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, у зв`язку зі зміною причини втрати працездатності, отже бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не перерахунку одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення) починаючі з 11.09.2018 року є протиправною.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 40109058, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які, в свою чергу, не розповсюджують свою дію на позивача, як на поліцейського, оскільки Головне управління Національної поліції в Донецькій області, де проходив службу позивач, ані Законом України «Про Національну поліцію», ані будь-яким іншим актом законодавства до правоохоронних органів спеціального призначення не віднесений.

Відповідач звертає увагу на те, що позивачем не заперечується, а навпаки підтверджується отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у 2018 році, у сумі 158 580 грн, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в поліції, до того ж, вказане підтверджується платіжним дорученням від 22.12.2018 № 7165.

Відповідач зазначає, що встановлення та виплата зазначеної допомоги здійснювались відповідно до Закону України «Національну поліцію», Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджених наказом МВС України від 11.01.2016 № 4, Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом МВС України від 06.02.2001 № 85, Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом МВС від 03.04.2017 № 285.

Так, відповідно до наданих медичних документів, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час проведення АТО, водночас медичними документами не встановлено, що вказана інвалідність настала внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

При звільненні позивачу було нараховано одноразову грошову допомогу підставою для нарахування слугувало саме захворювання, так, пов`язане з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Відповідач зазначає, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час АТО, забезпечення її проведення, не передбачено вимогами Закону України «Про Національну поліцію». Окрім того, інвалідність ІІ групи у зв`язку із захворюванням, одержаним під час проведення АТО не є підставами для призначення ОГД. Наразі правові та законні підстави перерахування та доплати позивачу ОГД із захворюванням, «так одержаним під час безпосередньої участі в АТО», забезпеченні її проведення відсутні, водночас Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає декілька виплат за різними підставами.

На підставі наявних в матеріалах адміністративної справи доказів, суд встановив наступне.

Згідно свідоцтва про хворобу № 565/СНП, 16 серпня 2018 року Медична (військово-лікарська) комісія ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» здійснила медичний огляд ОСОБА_1 , який обіймав посаду «інспектор відділу безпеки спортивних, масових і охоронних заходів управління превентивної діяльності ГУНП в Донецькій області». Позивачу було постановлено діагноз:

- дорсопатія: остеохондроз, спондилоартроз, деформуючий спондильоз, попереково-крижового відділу хребта, з наявністю протрузій міжхребцевих дисків LIII-LIV, кил дисків LII-LIII, LV-SI, кили (рецидив) диску LIV-LV, компресією нервових корінців на рівні LIII, LV, SI вторинного дискогенного відносного стенозу хребетному каналу на рівні LII-SI, помірним порушенням статико-динамічної функції хребта;

- хронічна вертеброгенна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія LIV- LV, LV-SI з вираженим больовим, м`язово-тонічним, двобічним корінцево-судинним синдромами, легким нижнім парапарезом, порушенням функції тазових органів у вигляді нейро-м`язової дисфункції сечового міхура по гіпотонічному типу, хронічної затримки сечі.

Стан після операції (19.07.12) - мікродискектомія міжхребцевого диску LIV- LV зліва з наявністю рубцево-фіброзних змін в м`яких тканинах та задньо латеральних відділах хребетного каналу на цьому рівні (за даними МРТ 16.07.18.)

Захворювання, так, пов`язані з проходженням служби в поліції.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК Обласної МСЕК м. Маріуполь від 02.10.2018 року Серія 12 ААБ №300431, проведено первинний огляд позивача та з 25.10.2018 року встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, так, пов`язаним з проходженням служби в поліції, повторний огляд призначено на 02.10.2019 року.

Постановою Центральної медичної (військово-лікарської) комісії МВС України від 15.10.2019 року № 63 Постанову ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» в свідоцтві про хворобу № 565/СНП від 16 серпня 2018 року по причинному зв`язку захворювань відмінено, встановлено, що захворювання «хронічна вертеброгенна часто рецидивуюча попереково-крижова радикулопатія LIV- LV, LV-SI з вираженим больовим, м`язово-тонічним, двобічним корінцево-судинним синдромами, легким нижнім парапарезом, порушенням функції тазових органів у вигляді нейро-м`язової дисфункції сечового міхура по гіпотонічному типу, хронічної затримки сечі» - так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; захворювання «дорсопатія: остеохондроз, спондилоартроз, деформуючий спондильоз, попереково-крижового відділу хребта, з наявністю протрузій міжхребцевих дисків LIII-LIV, кил дисків LII-LIII, LV-SI, кили (рецидив) диску LIV-LV, компресією нервових корінців на рівні LIII, LV, SI вторинного дискогенного відносного стенозу хребетному каналу на рівні LII-SI, помірним порушенням статико-динамічної функції хребта» - так, пов`язане з проходженням служби в поліції.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК Обласної МСЕК м. Маріуполь від 31.10.2019 року Серія 12 ААБ №065722, проведено повторний огляд позивача та встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, так, пов`язаним з проходженням служби в поліції, безстроково.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» Серія АВ №0033128 від 21.02.2022 року, проведено повторний огляд позивача та змінено категорії інвалідності з «так, пов`язаним з проходженням служби в поліції», на «захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення».

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо відмови відповідача в перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку зі зміною підстав встановлення інвалідності, підтверджуються відповідачем, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на приписи ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, який згідно його преамбули визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 цього Закону, сфера його дії поширюється на:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей;

4) членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Вказаний перелік є вичерпним.

Поряд з цим, з матеріалів адміністративної справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Донецькі області та мав відповідний правовий статус поліцейського.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Активна роль суду в судовому процесі полягає, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи спірних правовідносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача щодо поширення норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII на спірні правовідносини, оскільки правовий статус поліцейських визначений спеціальним нормативно-правовим актом, яким є Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), що визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, у тому числі засади соціального захисту поліцейських у випадку втрати працездатності та встановлення інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частиною 1 ст. 60 Закону № 580-VIII встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Стаття 62 Закону № 580-VIII встановлює гарантії професійної діяльності поліцейського.

Відтак, згідно п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону № 580-VIII, поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції.

Відповідно до ст. 97 Закону № 580-VIII, одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно підпункту б) п. 3 та підпункту б) п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону № 580-VIII, розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Згідно ст. 100 Закону № 580-VIII, визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

У разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені.

Якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, визначених з різних підстав іншими законами та нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджено Наказом Міністерства внутрішніх справ України 11.01.2016 № 4 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України 21.09.2017 № 788) (далі Порядок №4).

Пунктом 4 розділу І. «Загальні положення» Порядку № 4 визначено випадки, за яких призначається ОГД у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського:

1) під час виконання службових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків, спрямованих на реалізацію повноважень та основних завдань поліції, у тому числі під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

3) під час проходження поліцейським служби (пункт 2 частини першої статті 97 Закону) - випадок, який не пов`язаний із безпосереднім виконанням службових обов`язків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;

4) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту;

5) пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності, крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Відповідно до п.п. 8, 9 IV. «Призначення і виплата ОГД» Порядку № 4, якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Підставою для такої виплати є довідка органу, установи, організації, підрозділу, яким попередньо було здійснено виплату ОГД із зазначенням підстави та дати її призначення, розміру виплати, видана бухгалтерською службою цього органу, установи, організації, підрозділу, за останнім місцем отримання ОГД.

У разі коли одержувачі ОГД одночасно мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про Національну поліцію», та одноразової грошової допомоги відповідно до інших актів законодавства України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав, за вибором одержувача одноразової грошової допомоги.

Надаючи оцінку наведеним правовим нормам в контексті спірних правовідносин суд зазначає, що позивачем не надано до суду доказів, які б підтверджували його право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до інших актів законодавства України.

Матеріалами адміністративної справи підтверджено та сторонами не заперечується, що внаслідок повторного огляду позивача 21.02.2022 року була змінена ознака підстави встановлення інвалідності, проте група інвалідності та відсоток втрати працездатності залишилися незмінними.

Встановлення групи інвалідності позивачу здійснено на підставі захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення.

Системно дослідивши приписи ч.1 ст. 97 № 580-VIII, суд констатує, що приписи даної норми містять тільки два пункти 3 та 4, якими передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності у таких випадках:

- поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті п. 3 ч. 1 ст. 97 № 580-VIII;

- захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті - п. 4 ч. 1 ст. 97 № 580-VIII.

Виходячи із заявлених позивачем позовних вимог та доводів на їх обґрунтування, позивач вважає, що в наслідок зміни ознаки обставини набуття ним захворювання, змінилась підстава для призначення одноразової грошової допомоги з підстави для виплати спірної допомоги у розмірі 90 прожиткових мінімумів (п. 4 ч. 1 ст. 97 № 580-VIII) на підставу, що передбачає виплату грошової допомоги у розмірі 300 прожиткових мінімумів (в контексті Закону № 580-VIII - п. 3 ч. 1 ст. 97).

Водночас, текстуальний аналіз положень п. 3 ч. 1 ст. 97 № 580-VIII свідчить про те, що визначальною ознакою для її застосування є поранення (контузія, травма або каліцтво) поліцейського, отримане під час участі в антитерористичній операції.

Суд також звертає увагу на висновки викладені в пункті 2.3. Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2020 року у справі № 3-326/2019(7846/19) № 3-р(І)/2020, яким Конституційний Суд України розглянув справу за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 3 частини першої статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII:

«Як вбачається зі змісту пункту 3 частини першої статті 97 Закону, призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському законодавчо гарантовані лише за наявності трьох обов`язкових умов, а саме:

1) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

2) визначення поліцейському інвалідності протягом шести місяців після його звільнення з поліції;

3) звільнення поліцейського з поліції з причин поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Отже, лише за наявності цих трьох обставин, тобто тільки дотримавшись усіх зазначених умов, особа, звільнена з поліції, набуває право на отримання одноразової грошової допомоги й може претендувати на її призначення та виплату згідно з положеннями пункту 3 частини першої статті 97 Закону».

Поряд з цим, суд також дійшов висновку, що приписи ч. 1 ст. 97 № 580-VIII не містять підстав для виплати одноразової грошової допомоги у разі захворювання отриманого під час участі в антитерористичній операції.

Водночас, сторонами не надано до суду доказів, які б свідчили про отримання позивачем під час участі в антитерористичній операції порання (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного з діагностованим у позивача захворюванням, на підставі якого позивачу була встановлена інвалідність.

Ураховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах «Сєрков проти України», заява № 39766/05, пункт 51; «Редакція газети «Правоє дело» та Штекель проти України», заява № 33014/05, пункт 51, 52; «Свято-Михайлівська Парафія проти України», заява № 77703/01, пункт 115; «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), № 18139/91, пункт 37; «Санді Таймс» проти Об`єднаного Королівства» (№ 1) («SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1) 6538/74 пункти 48-49); «Мелоун протии Об`єднаного Королівства» («Malone v. The United Kingdom»), № 8691/79, пункт 66); «Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції» («Margareta and Roger Andersson v. Sweden»), заява № 12963/87, пункт 75; «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France), № 11801/85, пункт 27; «Ювіг проти Франції» (Huvig v. France), № 42921/09, пункт 26; «Аманн проти Швейцарії» (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Дослідивши приписи ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII, суд дійшов висновку, що вказана норма сформульована з достатньою чіткістю та є зрозумілою для застосування, що виключає її множинне тлумачення в контексті спірних правовідносин.

Як вже було зазначено вище, стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини другої статті 2 КАС України встановлено, що в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку діям відповідача в розрізі приписів ч. 2 ст. 2 КАС України та Закону № 580-VIII, суд дійшов висновку, що останній відмовляючи позивачу в перерахунку та доплаті суми одноразової грошової допомоги, діяв в межах Закону № 580-VIII повноважень, оскільки встановлена позивачу 21.02.2022 року ознака підстави інвалідності ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII не передбачена.

Водночас відповідачем належним чином підтверджено, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу, передбачену п. 4 ч. 1 ст. 97 № 580-VIII, у розмірі 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, в якому прийнято рішення про виплату, що також підтверджено позивачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог відмову в задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Згідно ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, підстави для розподілу судових виплат відсутні.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 40109058, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86) про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення; зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни), де причина захворювання, так, одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 календарного року, а саме в розмірі 370 020 гривен 00 копійок відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 19 січня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко