Справа № 420/7609/22
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/7609/22

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту: 29.08.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року у справі позивач ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:

- визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 11 жовтня 2017 року по 29 квітня 2022 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №100 вiд 08 лютого 1995 року "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Постанова №100).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що за період з 01 січня 2016 року по 11 жовтня 2017 року йому не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду на рахунок позивача 29 квітня 2022 року була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 2 887,92 грн. 03 травня 2022 року представником позивача адвокатом Драгомировою О.М. подано заяву про нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день проведення розрахунку та надання позивачу довідки про середній заробіток, відповідно до Постанови №100. Станом на 26 травня 2022 року відповідачем не надано відповіді на зазначену заяву.

Крім того, позивач вважає протиправними дії щодо не нарахування та невиплату йому середнього заробітку за час несвоєчасної виплати суми грошової індексації. Позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки лише оскаржувані дії відповідача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні вчинені відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усiх обставин, що мають значення для прийняття рiшення (вчинення дії), недобросовісно, нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), тому вони є протиправними.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що звернення позивача до суду є передчасним, а тому задоволенню не підлягають.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби відносно ОСОБА_1 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби за період з 11 жовтня 2017 року по 29 квітня 2022 року у розмірі 2 902,43 (дві тисячі дев`ятсот дві гривні сорок три копійки) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги:

- ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, що як вбачається не було враховано судом першої інстанції під час ухвалення рішення у цій справі;

- судом першої інстанції не було враховано наявне рішення Європейського суду з прав людини у справі (далі ЄСПЛ) "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року, відповідно до зазначених у ньому висновків, компенсація за затримку ви плати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати і прийняттям судових рішень вимоїн ст.ст. 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права, таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 проходив службу в Збройних Силах України, зокрема, у ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наказом №172 від 01 серпня 2017 року його звільнено з військової служби з 11 жовтня 2017 року.

15 вересня 2021 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення.

Листом від 24 вересня 2021 позивачу було повідомлено, що індексація в період з січня 2016 року по жовтень 2017 року не нараховувалась та не виплачувалась відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/9/1/2 від 04 січня 2016 року.

Вважаючи, що відповідач безпідставно не здійснив нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01 січня 2016 року по 11 жовтня 2017 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою по справі №420/19197/21.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі №420/19197/21 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо відмови нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 11 жовтня 2017 року та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 жовтня 2017 року.

29 квітня 2022 року, з метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі №420/19197/21, ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до платіжного доручення №625 від 29 квітня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 було перераховано 2 902,43 грн.

Вважаючи дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що саме при звільненні позивача з 11 жовтня 2017 року відповідач повинен був здійснити остаточний розрахунок з позивачем, в тому числі, здійснити виплату індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 жовтня 2017 року.

Суд першої інстанції зазначив, що за встановлених обставин справи, до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ч.2 ст. 117 КЗпП України, оскільки на момент звільнення позивачу не було виплачено всіх належних йому сум і розмір таких сум був спірним.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд вважає порушеним право позивача на отримання відшкодування за затримку виплати на підставі ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 116, ч.ч.1, 2 ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частинами 1, 2 ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в рішенні №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив: Згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає необхідним акцентувати увагу на тому, що розмір суми виплати середнього заробітку апелянтом не оскаржено, а тому, відповідно до правил ст. 308 КАС України, колегія суддів не надає правової оцінки вищезазначеному.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 17 січня 2023 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.