Справа № 380/13451/22
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року

Зал судових засідань №7,

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючої-судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Богданова А.В.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача Бобак О.Б.,

представника відповідача Думич І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м.Львові, в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090), в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 24.04.2020 №0-1310, від 03.06.2021 №0-1310, від 02.09.2022 №1-1310, якими ОСОБА_1 визначено зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код бюджетної класифікації 18010300».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належить нежитлова будівля (контора) у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2, яка була придбана за договором купівлі-продажу, укладеним між ним та територіальною громадою с. Містковичі, Самбірського району, Львівської області, 10 квітня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К., зареєстрованим в реєстрі за №825. З технічного паспорту, складеного Самбірським МБТІ від 17.06.2008 на контору за адресою АДРЕСА_2 , видно, що призначення об`єкту - «контора» та загальна площа 343 м2.

Позивач вказує, що ГУ ДПС у Львівській області було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на вищевказане нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості від 24.04.2020 №0-1310 за 2019 рік в сумі 7156,70 грн., від 03.06.2021 №0-1310 за 2020 рік в сумі 14849,9 грн., та від 02.09.2022 №1-1310 за 2021 рік в сумі 10290,00 грн.

Водночас, позивач вважає, що вищенаведені ППР є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки, на його думку, відповідач неправильно визначив суму податкового зобов`язання, а саме: при нарахуванні суми податку, не взяв до уваги ставки податку на нерухоме майно, що застосовуються для нарахування податку саме за будівлі для конторських та адміністративних цілей (0,1% розміру мінімальної заробітної плати), що підтверджується документами на нерухоме майно, зокрема договором купівлі-продажу та технічним паспортом будівлі. Вказане, на думку позивача, привело до значного завищення сум нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відтак, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 18.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

07.11.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Звертає увагу, що ставки податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються в залежності від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості (пп.266.5.1 ПКУ), а об`єкт оподаткування залежить від виду діяльності та типу будівель чи споруд за ДК 018-2000 (п.266.2 ПКУ).

Вказує, що державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 (ДК 018-2000), встановлено, що органом уповноваженим на ведення класифікатора визначено Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» (ДНДІАСБ). Документом підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором є експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора.

Повідомляє, що позивач експертний висновок, щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, до податкового органу не надавав, а також не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Поряд із цим, на думку відповідача, з наявних у матеріалах справи документів не можливо встановити який код згідно з Класифікатором зазначено у правовстановлюючих документах позивача. Вважає, що надані позивачем докази (договір купівлі-продажу та технічний паспорт) не належать в порядку ст.266 ПК України до документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000, натомість документом що підтверджує право власності є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та експертний висновок.

Водночас, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22666724 №07.05.2009 нежитлове приміщення загальною площею 343,00 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 за типом об`єкта належить до нежитлової будівлі. Таким чином, відповідач переконаний, що оскільки позивачем не надано документів щодо приналежності об`єкта нерухомості до певного класу будівель, у порядку ст. 266 ПК України, неможливо встановити відповідну ставку податку нежитлової нерухомості.

З урахуванням наведеного, у спірних ППР Головним управлінням ДПС у Львівській області під час розрахунку податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки було застосовано середнє значення ставки податку, з усіх вказаних у рішеннях територіального органу, що поширює свою юрисдикцію на територію, на якій знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 343,00 м2.

Таким чином, відповідач впевнений, що при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень Головне управління ДПС у Львівській області діяло в межах повноважень та у спосіб, визначені ПК України, тому підстав для скасування цього податкових повідомлень - рішень немає. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Протокольними ухвалами суду від 07.11.2022 замінено відповідача у справі з Головного управління ДПС у Львівській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ВП: 43968090), а також закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

21.11.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що державна реєстрація не є підставою набуття права власності. За своєю правовою природою, реєстрація полягає у визнанні правопорядком юридичних фактів набуття, зміни та втрати права власності, тобто засвідчення державою вже існуючого на момент здійснення реєстрації права власності.

Відтак, вказує на необґрунтованість тверджень відповідача, про те, що надані позивачем докази (договір купівлі-продажу та технічний паспорт) не належать в порядку ст.266 ПК України до документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000, а документом, що підтверджує право власності є лише витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та експертний висновок.

Вказує, що витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та експертний висновок - не є правовстановлюючими документами. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Отже, якщо у відповідача були сумніви у належності нежитлової будівлі (приміщення колишньої контори) у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2 до певного класу будівель споруд ДК 018-2000, то за даними договору купівлі-продажу, який позивач неодноразово надавав податковому органу за своїм місцем проживання для проведення звірки даних, дані сумніви були б усунуті.

Натомість, на переконання позивача, відповідач, без достатніх для цього підстав, самовільно, на власний розсуд визначив ставку податку нежитлової нерухомості застосувавши, як вказано у відзиві на позовну заяву, середнє значення ставки податку усіх класів нежитлової нерухомості, вказаних у рішеннях територіального органу місцевого самоврядування, що суперечить вимогам ст.266.5.1 ПК України, яка передбачає визначення ставки податку за типом такого об`єкту, але аж ніяк не за середнім значенням ставки податку усіх типів.

29.11.2022 від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких повторно викладено обґрунтування, зазначені у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представника відповідача в судовому засіданні, щодо задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля (контора) у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2, яка була придбана за договором купівлі продажу, укладеним 10.04.2009 між ним та територіальною громадою с. Містковичі, Самбірського району, Львівської області, посвідченим приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К., зареєстрованим в реєстрі за №825.

Дане нерухоме майно зареєстроване за позивачем у реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.05.2009, реєстраційний номер 26094796, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Самбірського МБТІ №22666724. При цьому, в графі тип об`єкта вказано: «нежитлова будівля».

З технічного паспорта, складеного Самбірським МБТІ від 17.06.2008 на контору за адресою АДРЕСА_2 , видно, що тип об`єкта нерухомого майна - «контора» та загальна площа 343 м2.

Вказана вище нежитлова будівля (контора) за адресою АДРЕСА_2 , розташована на території колишньої Бабинської сільської ради, Самбірського району, Львівської області, яка відповідно до Постанови КМУ №718-р від 12.06.2020 входить до складу Новокалинівської міської ради Самбірського району та є об`єктом оподаткування відповідно до ст. 266 ПК України.

На підставі ст. 266 ПК України для використання в роботі та з метою нарахування майнових податків Бабинською сільською радою скеровано Головному управлінню ДПС у Львівській області рішення № 32 від 01.06.2018 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік»; рішення № 7 від 12.06.2019 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік»; рішення № 12 від 24.06.2020 «Про продовження терміну дії рішень ради щодо встановлення місцевих податків та зборів на території Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області».

В подальшому, керуючись ст. 266 ПК України, відповідачем нараховано ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на зазначену вище не житлову нерухомість за податковий період 2019-2021 року та сформовано наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 24.04.2020 №0-1310 за 2019 рік в сумі 7156,70 грн.;

- від 03.06.2021 №0-1310 за 2020 рік в сумі 14849,9 грн.;

- від 02.09.2022 №1-1310 за 2021 рік в сумі 10290,00 грн.

При цьому, оскільки відповідачем не встановлено, до якого саме класу за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 належить нежитлова будівля у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2,при розрахунку вищевказаного податкового зобов`язання, ГУ ДПС у Львівській області застосувало середнє значення ставок податку усіх класів нежитлової нерухомості, вказаних у рішеннях Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області № 32 від 01.06.2018, № 7 від 12.06.2019 та № 12 від 24.06.2020 (0,5% розміру мінімальної заробітної плати за 2019, 2021 роки та 1% розміру мінімальної заробітної плати за 2020 рік).

Оскільки, на переконання позивача, відповідач при нарахуванні суми податку, мав взяти до уваги ставки податку на нерухоме майно, що застосовуються для нарахування податку саме за будівлі для конторських та адміністративних цілей (0,1% розміру мінімальної заробітної плати), а не середнє значення ставок податку усіх класів нежитлової нерухомості, вказаних у рішеннях територіального органу (0,5% та 1% розміру мінімальної заробітної плати), останній вважає протиправними вищенаведені податкові повідомлення-рішення, тому звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходив із такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Законом України №71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» який набрав чинності 01.01.2015, шляхом викладення в новій редакції статті 266 ПК України, введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Окрім цього, 01 січня 2016 року, набрав чинності Закон України № 909-VIII від 24 грудня 2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 ПК України, було введено зміни до податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1. пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.129-1, пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 №483 «Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», керуючись статтею 266 ПК України, пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Бабинська сільська рада Самбірського району Львівської області рішенням № 32 від 01.06.2018 встановила на своїй території ставки та пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік.

Рішенням № 7 від 12.06.2019 Бабинська сільська рада Самбірського району Львівської області встановила на своїй території ставки та пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік.

Відповідно до пунктів 1 вказаних рішень, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки вказуються у додатку 1 до цього рішення.

Рішенням № 12 від 24.06.2020 Бабинська сільська рада Самбірського району Львівської області продовжила термін дії рішення № 7 від 12.06.2019 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік» на 2021 рік, зі зміненим додатком 1.

Так, додатки 1 до вказаних рішень, визначають ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 1 квадратний метр в залежності: 1) від класифікації будівель та споруд, а код та найменування зазначено відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17 серпня 2000 року №507 (надалі також - Класифікатор); 2) від того, хто є платником податку: фізичні чи юридичні особи.

При цьому, додатки 1 до рішень Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області №32, №7, №12 визначають конкретні ставки податку для нежитлових будівель в залежності від їх функціонального призначення із конкретним кодом відповідно до Класифікатора.

Так, позивач вважає, що за функціональним призначенням належний йому на праві власності об`єкт нерухомості є конторою (будівлі для конторських та адміністративних цілей, код 1220.9), ставка податку за який відповідно до додатків 1 до рішень №32, №7, №12 у 2019-2021 роках становила для фізичних осіб 0,1% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр.

Водночас, відповідач не погоджуючись із цими твердженнями, зазначає, що з наявних у матеріалах справи документів не можливо встановити який код згідно з Класифікатором зазначено у правовстановлюючих документах позивача.

З огляду на наведене, суд звертає увагу, що інструментом ідентифікації об`єктів нерухомості в частині їх належності до відповідних типів нерухомого майна є, зокрема, Класифікатор № 507 як складова частина Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації, призначений для використання органами центральної виконавчої влади та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні (Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 за № 507 (ДК 018-2000).

Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Таку правову позицію викладено Верховним Судом в постановах від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16, від 23.09.2021 у справі № 640/32550/20.

Так, як вже зазначалося вище, з матеріалів справи судом встановлено, що нежитлова будівля у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2 була придбана ОСОБА_1 за договором купівлі продажу, укладеним 10.04.2009 між ним та територіальною громадою с. Містковичі, Самбірського району, Львівської області, посвідченим приватним нотаріусом Самбірського районного нотаріального округу Дмитришин К.К., зареєстрованим в реєстрі за №825.

З п.1 даного договору слідує, що позивачем було придбано саме нежитлову будівлю, контору, у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2.

Окрім цього, наявний в матеріалах справи технічний паспорт вказаної вище нежитлової будівлі, складений Самбірським МБТІ від 17.06.2008 саме на контору, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2.

Розділом 2 ДК 018-2000 будівлі для конторських та адміністративних цілей віднесено до групи 122 «Будівлі офісні» (підгрупа 1220.9 «Будівлі для конторських та адміністративних цілей інші»).

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджується належність нежитлової будівлі у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2 за функціональним призначенням згідно з ДК 018-2000 до підгрупи 1220.9 «Будівлі для конторських та адміністративних цілей».

З огляду на вказане, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано документів щодо приналежності об`єкта нерухомості до певного класу будівель згідно з ДК 018-2000, тому у порядку ст. 266 ПК України неможливо встановити згідно рішень Бабинської сільської ради № 32 від 01.06.2018 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік», №7 від 12.06.2019 «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік», № 12 від 24.06.2020 «Про продовження терміну дії рішень ради щодо встановлених місцевих податків та зборів на території Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області» відповідну ставку податку нежитловій нерухомості.

Враховуючи вищенаведене, ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2, підлягає визначенню, виходячи з типу нежитлової нерухомості - «Будівлі для конторських та адміністративних цілей інші», код 1220.9, в розмірі 0,1% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр.- за період з 2019 року по 2021 рік, згідно з додатками № 1 до рішень Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області № 32 від 01.06.2018, № 7 від 12.06.2019, № 12 від 24.06.2020.

Окрім цього, щодо посилань представника відповідача на те, що надані позивачем докази (договір купівлі-продажу та технічний паспорт) не належать в порядку ст. 266 ПК України до документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. Натомість документом що підтверджує право власності є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та експертний висновок, суд зазначає наступне.

ДК 018-2000 встановлено, що органом уповноваженим на ведення класифікатора визначено Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» (ДНДІАСБ).

Суд погоджується з доводами представника відповідача, про те, що документом, підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором може бути експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що нормами ПК України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інших додатково поданих документів платника податків, зокрема документів на право власності, технічного паспорта.

Як зазначалося вище, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постановах від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16, від 23.09.2021 у справі № 640/32550/20, визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

Таким чином, отримання вищевказаного експертного висновку є правом платника податків, а не його обов`язком, тоді як визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності.

Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.1 ч.1. ст. 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

За змістом наведених норм, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17, а також у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15, від 24.01.2020 у справі №910/10987/18.

Як встановлено судом з матеріалів справи, нежитлова будівля (контора) за адресою АДРЕСА_2 , розташована на території колишньої Бабинської сільської ради, Самбірського району, Львівської області, загальною площею 343 м2 зареєстрована за позивачем у реєстрі прав власності на нерухоме майно 07.05.2009, реєстраційний номер 26094796, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Самбірського МБТІ №22666724. При цьому, в графі тип об`єкта вказано: «нежитлова будівля», без уточнення відомостей про класифікацію будівель та споруд за державним класифікатором ДК 018:2000.

Водночас, суд звертає увагу, що приписами пп. 2 п. 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 за № 1141, встановлено вичерпний перелік відомостей, які вносяться до Державного реєстру прав про об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, який відповідно не передбачає можливості внесення відомостей про класифікацію будівель та споруд за державним класифікатором ДК 018:2000, затвердженим Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 за № 507.

Більше того, відповідно до частини 2 статті 12 Закону № 1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Наведеною нормою законодавець врегулював правову ситуацію, коли відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не відповідають наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам, на підставі яких проведені реєстраційні дії та які мають пріоритет над записами, що містяться у Державному реєстрі.

Правові висновки щодо статусу відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме та необхідності застосування частини другої статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у вирішенні питань, пов`язаних з правом власності на майно, викладені в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 у справі № 922/1645/18, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

Окрім цього, відповідно до п. 266.7.3 ПК України у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Суд зауважує, що позивач звертався до відповідача зі заявою, в якій вказував, що йому помилково нараховані суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019-2021 роки та долучав копію вищезгаданого договору купівлі продажу від 10.04.2009, яким, зокрема визначено, що позивач придбав у власність саме нежитлову будівлю - контору, у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2, відтак ГУ ДПС у Львівській області могло встановити, до якого класу згідно з ДК 018-2000 належить спірна будівля.

Разом з тим, відповідач не застосував до спірних правовідносин положення зазначених норм, не врахував, що реєстрація права власності в Державному реєстрі за ОСОБА_1 була проведена саме на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна від 10.04.2009, а тому прийшов до передчасних висновків про те, що з наданих позивачем документів неможливо встановити приналежність об`єкта нерухомості до певного класу будівель, у порядку ст. 266 ПК України.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач, вважаючи, що неможливо встановити приналежність нежитлової будівлі, у АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2 до певного класу будівель згідно з ДК 018-2000, виносячи спірні податкові повідомлення-рішення та обраховуючи розмір податкового зобов`язання позивача з податку на нежитлову нерухомість за податковий період 2019-2021 років застосував середнє значення ставок податку усіх класів нежитлової нерухомості, вказаних у рішеннях Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області № 32 від 01.06.2018, № 7 від 12.06.2019 та № 12 від 24.06.2020 (0,5% розміру мінімальної заробітної плати за 2019, 2021 роки та 1% розміру мінімальної заробітної плати за 2020 рік), що взагалі не передбачено жодною правовою нормою.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищенаведене, враховуючи, що у спірних податкових повідомленнях-рішеннях від 24.04.2020 №0-1310, від 03.06.2021 №0-1310, від 02.09.2022 №1-1310 відповідачем не правильно визначено ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, щодо нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 343 м2, суд дійшов висновку, що такі прийняті ГУ ДПС у Львівській області без урахування вимог Податкового кодексу та з порушенням, передбачених статтею 2 КАС України принципів. Відтак, такі є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівський області від 24.04.2020 №0-1310.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівський області від 03.06.2021 №0-1310.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівський області від 02.09.2022 №1-1310.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 19.01.2023.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна