Справа № 755/842/23
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2023-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/842/23
Провадження №: 2-а/755/55/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про залишення позовної заяви без руху

"23" січня 2023 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., перевіривши виконання вимог ст.ст. 160, 161 КАС України за позовом громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду на територію України, -

в с т а н о в и в:

18.01.2023 року до Дніпровського районного суду міста Києва звернувся громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області.

19.01.2023 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справу передано в провадження судді Коваленко І.В.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5-9 ст. 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Так, у позовній заяві ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області № 3 від 04.01.2023 року про примусове повернення в країну походження або третьої країни та заборону в`їзду в Україну Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частиною 7 ст. 161 КАС України передбачено, що до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Поряд із цим, до позовної заяви не додано копію оскаржуваного рішення про примусове повернення до країни походження.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, у якому повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

У позовній заяві позивач просить витребувати у відповідача рішення Центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київській області №3 від 04.01.2023 року про примусове повернення в країну походження або третьої країни та заборону в`їзду в Україну Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та матеріали справи щодо позивача, пов`язані з оскаржуваним рішенням.

Разом з тим, дане клопотання про витребування доказів не відповідає положенням ст. 80 КАС України зокрема про те, що у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Як вбачається з копії доданого до позовної заяви клопотання про направлення рішення про примусове повернення, останнє направлено позивачем на адресу відповідача - 13.01.2022 року, однак, не дочекавшись у встановлені строки отримання відповіді або відмови на запитувану інформацію, - 16.01.2023 року звернувся з відповідним позовом до суду.

Отже, попередньо позивач самостійно звернувся до відповідача за отриманням копії оскаржуваного рішення про повернення до країни походження, однак, не дочекавшись у встановлені законом строки відповіді, передчасно звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів, належним чином не обґрунтувавши таке клопотання.

Відсутність вказаного рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду на територію України, позбавляє суд можливості перевірити наведені у позовній заяві факти та обставини та дійти висновку про наявність або відсутність підстави для скасування вище зазначеного рішення.

Відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додаються документи про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розмір ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяви, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбаченим цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземці) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалено судове рішення, передбачено цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру, який поданий особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП України передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір». Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього спору, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення, визначено Законом України «Про судовий збір».

Прийняття Закону України «Про судовий збір» не обмежує можливості дії чи прийняття у майбутньому актів, які визначають пільги щодо спати судового збору, отже, питання справляння судового збору, крім Закону України «Про судовий збір», може регулюватися іншим законодавством (наприклад частиною другою статті 239-1 КАС України в редакції Закону України від 12 лютого

2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно з якого за подання і розгляд заяви з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, судовий збір не сплачується).

Визначальним у такому випадку є наявність норми, припису про те, що у разі звернення до суду особа не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах при поданні до суду заяви чи скарги.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору, та статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі внесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадках звернення особи до суду Закон України «Про судовий збір» не передбачає.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільги за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачаються. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №543/755/17.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для працездатних осіб з 01 січня 2023 року у розмірі 2 684,00 гривні. Тобто за подання позовної заяви з приводу дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, необхідно сплатити судовий збір у сумі 536,80 грн.

На виконання ухвали суду позивач має надати оригінал платіжного документу про сплату судового збору в розмірі 536,80 грн.

Додатково роз`яснюю, що при зверненні з позовом до Дніпровського районного суду міста Києва судовий збір сплачується за наступними реквізитами: отримувач коштів: УК у Дніпровському районі м. Києва, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 38012871, банк отримувача Державне Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA6026005, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Виходячи з положень частини першої статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

В той же час зі змісту поданого позову убачається, остання містить примітку про те, що цей документ складений за допомогою юридичного консультанта та не може вважатись підтвердженням того, що особа, яка його підписала володіє українською мовою та українським законодавством на належному рівні.

Таким чином, враховуючи, що позивач є громадянином Республіки Куба, позивачу слід подати власне письмове підтвердження, що останній володіє українською мовою та в повній мірі розуміє викладене у позовній заяві, або надати засвідчення перекладача про те, що подана позовна заява перекладена позивачу на мову, якою він відповідно володіє.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, суддя доходить висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надати строк позивачу для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 161, 169 КАС України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Позов громадянина Республіки Куба ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни та заборону в`їзду на територію України - залишити без руху.

Надати можливість позивачу виправити недоліки в строк не більш, як п`ять днів з часу отримання позивачем копії ухвали, про що у вказаний термін надати суду документальні підтвердження.

Попередити, що у випадку не виконання вимог цієї ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягає поверненню.

Суддя: