Справа № 420/15625/22
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 165398,36 грн., -

СУТЬ СПОРУ:

Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (КБК 18010300) - 1474,66 грн. на бюджетний рахунок UА0015706, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м. Рені/18010300; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (КБК 18010300) - 575,38 грн. на бюджетний рахунок UА0015706, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м. Рені/18010300; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (КБК 18010300) - 25908,02 грн. на бюджетний рахунок UА0015742, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м. Ізмаїл/18010300; з орендної плати з фізичних осіб - 137440,30 грн. на бюджетний рахунок UА0015742, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010900, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м. Ізмаїл/18010900.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що станом на 19.01.2022 року відповідно до розрахунку боргу, що підлягає стягненню, довідки про суми податкового боргу та інтегрованих карток платника (ІКП), податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 165581,50 грн., проте до стягнення підлягає 165398,36 грн., а саме: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1474,66 грн.; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 575,38 грн.; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 25908,02 грн.; з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 137440,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 року позовну заяву Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 165398,36 грн. було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує, що контролюючий орган пропустив 1095-денний строк звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу, визначений ст.102 Податкового кодексу України. У зв`язку з цим, вважає свій податковий борг безнадійним в силу ст.101 Податкового кодексу України. Також відповідач вказує на недотримання позивачем вимог п.42.2 ст.42, п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, а саме на відсутність в матеріалах справи рекомендованого листа з повідомленням про вручення поштового відправлення з податковим повідомленням-рішенням і, виходячи з цього, відповідач наголошує, що у позивача ще не виникло право на звернення до суду з відповідними вимогами. Разом з цим, відповідач зазначає, що до складу майнових вимог про стягнення податкових зобов`язань в межах справи позивачем, крім суми боргу вказаній в податковій вимозі від 02.10.2020 року № 1880-13, були включені також нові податкові зобов`язання, проте доказів направлення платникові податків нової податкової вимоги, через виникнення у платника податків нового податкового боргу немає, що, на думку відповідача, є недотриманням вимог п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України. Також відповідач вказує на не чинність договору № 5-юр від 25.04.2018 року, який укладений між Ізмаїльською міською радою Одеської області та ОСОБА_1 , що також є передумовою для визнання вимог позивача щодо стягнення податкових зобов`язань зі сплати орендної плати з фізичних осіб безпідставними. Що стосується права на звернення до стягнення у податкового органу, то відповідач вказує, що воно виникло 01.01.2021 року, адже, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (копія якого наявна в матеріалах справи), поштове відправлення податкової вимоги було вручено 01.12.2020 року, а податковий орган звернувся до суду з позовною заявою про стягнення податкового боргу 01.11.2022 року.

В письмових поясненнях до позовної заяви позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення. Стосовно строків позовної давності, позивач вказує, що п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України передбачено, що у разі відмови у самостійному погашенні грошового зобов`язання, борг може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Проте, відповідно до п.52 прим. 2 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

У зв`язку з знаходженням головуючого судді Кравченка М.М. у відпустці з 12.12.2022 року по 13.01.2023 року, справа розглядається 16.01.2023 року.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області.

Згідно з п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп.пп.16.1.3-16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п.36.5 ст.36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки про податкову заборгованість та інтегрованої картки платника (ІКП) податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 165581,50 грн., а до стягнення підлягає 165398,36 грн., а саме з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1474,66 грн.; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 575,38 грн.; з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 25908,02 грн.; з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 137440,30 грн.

Заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, виникла в результаті винесення податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 11.04.2018 року на суму 425,28 грн. (основний платіж), податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 27.05.2019 року на суму 494,79 грн. (основний платіж), податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року на суму 554,59 грн. (основний платіж), податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 26.05.2021 року на суму 575,38 грн. (основний платіж), податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року на суму 25908,02 грн. (основний платіж).

Заборгованість по орендній платі з фізичних осіб виникла в результаті винесення податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2019 року на суму 5909,86 грн. (штрафна санкція), податкового повідомлення-рішення № -1502 від 06.08.2019 року на суму 43494,13 грн. (основний платіж), податкового повідомлення-рішення № 6-1502 від 27.05.2020 року на суму 43494,13 грн. (основний платіж), податкового повідомлення-рішення № 5-1502 від 11.05.2021 року на суму 44542,18 грн. (основний платіж).

Стосовно податкових повідомлень-рішень № 0-1525 від 11.04.2018 року, № 0-1525 від 27.05.2019 року, № від 19.07.2019 року, № -1502 від 06.08.2019 року, відповідач наполягає на тому, що податковий борг є безнадійним, а тому вимоги не підлягають задоволенню, вказує на сплив строку для пред`явлення позовних вимог про стягнення посилаючись на норми Податкового кодексу України. Зокрема, зазначає, що для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу встановлено граничний строк, який починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу ст.101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку. Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону). У разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.10.2020 року у справі № 910/8428/18, було зазначено, що «Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України надано право контролюючому органу, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку стати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У пункті 102.4 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним. Пункт 101.1 статті 101 Податкового кодексу України передбачає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Як зазначено в пункті 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом».

Згідно з пп.14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п.31.1 ст.31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

В пп.20.1.29 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до п.101.1 ст.101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном «безнадійний» розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений п.102.4 ст.102 цього Кодексу (згідно п.101.2 ст.101 Податкового кодексу України).

Строки стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання визначені п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі, якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Тобто, в разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу, в тому числі й винесення податкової вимоги, звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу та ін.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.04.2018 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1525, 27.05.2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-1525, 19.07.2019 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , 06.08.2019 року прийнято податкового повідомлення-рішення № -1502.

Виходячи із змісту «Розрахунку боргу, що підлягає стягненню», що міститься в матеріалах справи строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням № 0-1525 від 11.04.2018 року минув 26.08.2018 року, за податковим повідомленням-рішенням № 0-1525 від 27.05.2019 року - 16.09.2019 року, за податковим повідомленням-рішенням № від 19.07.2019 року - 16.09.2019 року, за податковим повідомленням-рішенням № -1502 від 06.08.2019 року - 05.10.2019 року.

Проте, з позовною заявою до суду про стягнення зазначеного податкового боргу ГУ ДПС в Одеській області звернулось 01.11.2022 року, тобто після спливу визначеного статтею 102 Податкового кодексу України 1095-денного строку, а саме після скінчення 1529, 1143, 1143, 1124 днів для податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 11.04.2018 року, податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 27.05.2019 року, податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2019 року, податкового повідомлення-рішення № -1502 від 06.08.2019 року відповідно.

Однак, відповідно до вимог п.52 прим.2 підрозд.10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу.

Отже, оскільки відповідно до п.52 прим. 2 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу зупинено, контролюючим органом не пропущено строк давності стягнення податкового боргу в 1095 днів на підставі податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 11.04.2018 року, податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 27.05.2019 року, податкового повідомлення-рішення № від 19.07.2019 року, податкового повідомлення-рішення № -1502 від 06.08.2019 року.

Відносно податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року та податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні рекомендовані листи з повідомленням про вручення поштових відправлень з вказаним податковими повідомленнями-рішеннями. У зв`язку з цим, на думку відповідача, немає підстав вважати, що податкові повідомлення-рішення є належним чином врученими у розумінні п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України, а відтак, враховуючи абз. «а» пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 Податкового Кодексу України, сплив у позивача ще не виникло право на звернення до суду з цими вимогами.

Згідно з п.п.42.1, 42.2 ст.42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Водночас, суд зазначає, що п.45.1 ст.45 Податкового кодексу України закріплено обов`язок платника податків-фізичної особи визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків-фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Разом з цим, жодна норма податкового законодавства не зобов`язує податковий орган здійснювати заходи для з`ясування причин невручення податкової вимоги, чи для вжиття додаткових заходів. Водночас, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. Аналогічною є правова позиція Верховного Суду, викладена, зокрема, в постановах від 26.06.2022 року (у справі № 640/3437/21), від 14.07.2022 року (у справі № 120/479/21-а).

Відповідно до абз. «а» пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Також, пп.266.10.2 визначено, що у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що податкові повідомлення-рішення направлялись відповідачу за відомою контролюючому органу адресою або ж були особисто вручені відповідачу.

Отже, наведене свідчить про виконання контролюючим органом обов`язку вручення податкових повідомлень-рішень відповідачу і посилання відповідача, що податковим органом не підтверджено належними доказами направлення податкових повідомлень-рішень, зокрема що стосується податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року та податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року, суд вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, поштовими конвертами, які повернулися на адресу податкового органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та, власне, підписами на корінці податкового повідомлення-рішення).

Головне управління ДПС в Одеській області склало та направило на адресу ОСОБА_1 податкову вимогу форми «Ф» № 1880-13 від 02.20.2020 року на суму 92898,12 грн.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений п.102.4 ст.102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.59.4 ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України «податкова вимога» - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В силу норми п.59.3 ст.59 Податкового кодексу України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Отже, виключно якщо в разі зміни податкового боргу не відбулось повного погашення заборгованості, нова податкова вимога не надсилається.

Разом з тим, якщо сума податкового боргу була погашена платником податків, то попередня податкова вимога вважається відкликаною.

Тобто, у разі переривання періоду податкової заборгованості в результаті сплати платником податкового боргу або внаслідок його стягнення контролюючим органом, при подальшому формування нової заборгованості зі сплати податкових платежів, контролюючим орган зобов`язаний сформувати нову податкову вимогу та направити її на адресу платника податків.

Водночас, нормами п.95.1 і п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідач вказує на підстави для відмови позивачу у задоволенні позову у частині податкових зобов`язань щодо податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року, податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 26.05.2021 року, податкового повідомлення-рішення № 0-1525 від 08.05.2020 року, податкового повідомлення-рішення № 5-1502 від 11.05.2021 року в зв`язку з тим, що їх термін виконання (відповідно до «Розрахунку боргу, що підлягає стягненню») сплив після складання ГУ ДПС в Одеській області податкової вимоги від 02.10.2020 року № 1880-13. Таким чином, предметом позову є, крім зазначених в податковій вимозі від 02.10.2020 року № 1880-13, також нові податкові зобов`язання.

Разом з цим, з інтегрованої картки платника податків, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що з моменту формування та направлення позивачем податкової вимоги до моменту подання даного позову за відповідачем безперервно обліковувалась податкова заборгованість.

Таким чином, з огляду на наявність у відповідача податкового боргу та дотримання позивачем процедури, що передує зверненню до суду про стягнення такого податкового боргу, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими тому суд констатує відсутність підстав для відмови в їх задоволенні.

25.04.2018 року між Ізмаїльською міською радою в особі міського голови Абрамченко Андрія В`ячеславовича та ОСОБА_1 було украдено договір сплати орендної плати за користування земельною ділянкою № 5-юр, який зареєстровано Ізмаїльською міською радою в книзі записів договорів сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

За умовами вказаного договору Ізмаїльською міською радою підставі рішень № 3779-VІ від 31 січня 2014 року та № 249-VІІ від 24.12.2015 надано дозвіл землекористувачу фізичній особі ОСОБА_1 сплачувати за тимчасове користування земельною ділянкою площею 0,2507 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації виробничого цеху.

Пунктом 1.2 вказаного договору передбачено, що оплата за цим договором здійснюється до моменту державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, оформленого відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент підписання нього договору складає 1048051,35 гривень (Один мільйон сорок вісім тисяч п`ятдесят одна гривня 35 коп.). Її розмір змінюється в односторонньому порядку у випадку інфляції, або введення в дію нової нормативної грошової оцінки земель міста і не потребує внесення змін до цього договору (п.2.1. договору). Згідно п.2.2 плата за користування земельною ділянкою встановлюється виходячи з оплати за рік.

Пунктом 2.6. зазначеного договору передбачено, що плата за користування земельною ділянкою землекористувачем вноситься щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за звітним.

Питання виникнення права користування земельними ділянками, його здійснення та припинення врегульовано Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі», а відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, у тому числі зі сплати орендної плати з фізичних осіб, їх адміністрування, визначення платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства - Податковим кодексом України.

Згідно положень пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Пунктом 271.1 ст.271 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування плати за землю є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України). Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ч. 5 ст.6 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Вимога про те, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону, передбачена ст.126 Земельного кодексу України.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч. 1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки підлягають державній реєстрації.

Земельна ділянка за договором оренди землі вважається переданою орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підставами для державної реєстрації права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення є договір оренди землі, укладений у порядку, встановленому Законом України «Про оренду землі».

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати ділянку відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Договір оренди землі укладається в письмовій формі й за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (ст.14 цього закону).

Згідно ст.17 об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.ст.125 та 126 Земельного кодексу України, право постійного користування земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій щодо права, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план ділянки, а також відомості про правочини, учинені щодо таких об`єктів нерухомого майна.

В матеріалах справи вістуні докази внесення Договору сплати орендної плати за користування земельною ділянкою № 5-юр від 25.04.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Проте, з листа ГУ ДПС в Одеській області від 12.08.2021 року за № 22497/6/15-32-24-04-07, наданого позивачем у відповідь на адвокатський запит відповідача, вбачається, що заборгованість по орендній платі з фізичних осіб у сумі 137440,30 грн. склалась внаслідок нарахування за період 2019-2021 роки відповідно договору оренди від 25.04.2018 № 4-юр.

Слід звернути увагу, що ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає особливості державної реєстрації прав на земельні ділянки державної та комунальної власності.

Так, відповідно до п.1 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав.

Відповідно до Договору сплати орендної плати за користування земельною ділянкою № 5-юр від 25.04.2018 року між Ізмаїльською міською радою та ОСОБА_1 виникли правовідносини з оренди земельної ділянки саме на підставі рішень органів місцевого самоврядування, а саме на підставі рішення № 3779-VІ від 31 січня 2014 року та рішення від 249-VІІ від 24.12.2015 року.

Отже, нарахування позивачу орендної плати згідно податкових повідомлень-рішень № від 19.07.2019 року, № -1502 від 06.08.2019 року, № 6-1502 від 27.05.2020 року, № 5-1502 від 11.05.2021 року є здійсненим відповідно до законодавства.

З 28.01.2020 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «РЕКАСТЛ» було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на нежитлову нерухомість (нежитлова будівля) із загальною площею об`єкту 413,9 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 106). Це підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме манно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що міститься в матеріалах справи.

Зважаючи на це, відповідач зазначає, що податкові повідомлення-рішення № 6-1502 від 27.05.2020 року та № 5-1502 від 11.05.2021 року були сформовані контролюючим органом за 2020-2021 роки, коли відповідач не був фактичним володільцем та користувачем вищезгаданої земельної ділянки.

Однак, відповідно до ст.148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять права та обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку. Повідомлення про перехід права власності від держави до територіальної громади або навпаки підлягає опублікуванню в друкованих засобах масової інформації місцевої сфери розповсюдження із зазначенням кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки. За згодою сторін договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту чи застави до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Вимоги цієї статті поширюються на випадки переходу повноважень від одного органу державної влади до іншого при розпорядженні земельними ділянками державної власності, які перебувають у їх постійному користуванні.

Окремо суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

З наведених спеціальних вимог Закону України «Про оренду землі» вбачається, що перехід права власності від держави до юридичної особи не створює наслідків у вигляді припинення договору оренди землі та не є підставою для розірвання договору та не виконання взятих обов`язків.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що нарахування податкової заборгованості з орендної плати з фізичних осіб, що виникла на підставі винесення податкових повідомлень-рішень № від 19.07.2019 року, № -1502 від 06.08.2019 року, № 6-1502 від 27.05.2020 року, № 5-1502 від 11.05.2021 року, є повністю обґрунтованою.

З поміж іншого, суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення винесені ГУ ДПС України в Одеській області та належним чином вручені в значенні ст.42 Податкового кодексу України відповідачу. В матеріалах справи відсутні відомості від сторін щодо оскарження податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, на підставі яких позивач звернувся про стягнення податкового боргу, тобто сума податкового боргу є узгодженою та такою, що підлягає стягненню.

Станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про сплату відповідачем податкового боргу в загальному розмірі 165398,36 грн.

Згідно з пп.20.1.19 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.87.11 ст.87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

За таких обставин, з урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь бюджету податковий борг в загальній сумі 165398,36 грн.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки суд по справі свідків не залучав та не призначав проведення експертиз, тому судові витрати не стягуються.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості у розмірі 165398,36 грн. - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (КБК 18010300) у розмірі 1474,66 грн. на бюджетний рахунок UА0015706, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од. обл./м. Рені/18010300, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (КБК 18010300) у розмірі 575,38 грн. на бюджетний рахунок UА0015706, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од. обл./м. Рені/18010300, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (КБК 18010300) у розмірі 25908,02 грн. на бюджетний рахунок UА0015742, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Од. обл./м. Ізмаїл/18010300, з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 137440,30 грн. на бюджетний рахунок UА0015742, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010900, отримувач коштів ГУК в Од. обл./м. Ізмаїл/18010900.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко