Справа № 240/4367/22
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
18 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/4367/22
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення та виплати ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 трьохрічний стаж професійної діяльності за юридичною спеціальністю як адвоката в період з 01.04.1981 по 28.05.2004, а також половину строку навчання на денній формі юридичного факультету Львівського ордена Леніна державного університету ім.І.Франка з 30.08.1975 по 27.06.1980 року, що становить 2 роки 5 міс;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області встановити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці розміром 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 20.08.2021;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 20.08.2021 розміром 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру із урахуванням фактично сплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою щомісячного довічного грошового утримання з 20.08.2021 до моменту здійснення перерахунку, з підстав протиправності вказаних дій на думку позивача.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона є суддею у відставці з 20 серпня 2021 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України визначено їй щомісячне довічне грошове забезпечення у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Вважає, що відповідачем невірно обраховано стаж роботи на посаді судді, зокрема відповідачем не враховано навчання у вищому навчальному закладі та 3х річний стаж, що був необхідний для призначення на посаду судді, що призвело до заниження відсоткового значення довічного грошового утримання. (а.с. 1-14).
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 1 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи та встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів» (далі - Закон України №1402-VIII), Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (далі - Указ Президента №584/95), Законом України від 7 лютого 2002 року №3018-III "Про судоустрій" (далі - Закон України "Про судоустрій" 2002 року).
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Частиною 3 статті 142 Закону України №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя № 1672/0/15-21 від 22 липня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Богунського районного суду м. Житомира у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 20-22).
Наказом Богунського районного суду м.Житомира №34-К від 18 серпня 2021 року ОСОБА_1 відраховано зі штату Богунського районного суду м. Житомира з 19 серпня 2021 року (а.с. 24, 25).
20 серпня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області призначено ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що не заперечується сторонами.
07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про здійснення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням періоду навчання у вищому навчальному закладі та стажу необхідного для здобуття професії судді, в загальному виходячи зі стажу роботи на посаді судді - 22 роки 07 місяців 19 днів (а.с. 29).
Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 має 22 роки 7 місяців 19 днів стажу, до якого включено половину періоду навчання на денній формі юридичного факультету Львівського ордена Леніна державного університету ім.І.Франка (2 роки 5 місяців), 3 роки роботи у Юридичній консультації Богунського району м. Житомира Житомирської обласної спілки адвокатів України, що була необхідною для здобуття професії судді, та 17 років 2 місяці 19 днів безпосереднього стажу роботи на посаді судді (а.с. 28).
Наведені у розрахунку періоди роботи та навчання підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с. 33-38).
Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 137 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Однак, абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ Закону України №1402-VIІІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді були чинними положення Указу Президента №584/95, відповідно до абзацу другого статті 1 якого, у редакції чинній станом на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до наведеного розрахунку (а.с. 28) стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 17 років 2 місяці 19 днів, що не заперечується відповідачем та становить більше 10 років, отже до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання слід врахувати половину навчання ОСОБА_1 у вищому юридичному навчальному закладі, що не було враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області під час призначення щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 .
Щодо необхідності врахування 3х років, що були необхідними для здобуття професії судді, частиною 2 статті 137 Закону України №1402-VIІІ визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Статтею 59 Закону України "Про судоустрій" 2002 року, що була чинною на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді були встановлені вимоги до посади професійного судді. Зокрема відповідно до частини 2 статті 59 Закону України "Про судоустрій" 2002 року на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років і володіє державною мовою.
Отже, на час призначення ОСОБА_1 на посаду судді, необхідним для здобуття професії судді був стаж роботи у галузі права не менше 3х років, тому у відповідності до положень частини 2 статті 137 Закону України №1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), що надавала право для призначення на посаду судді, що було враховано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області під час призначення щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 .
Таким чином, відповідно до частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відповідач повинен був врахувати стаж роботи позивача на посаді судді у розмірі повних 22 роки.
Отже, при визначенні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсоткове значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, становить 54%, а саме: 50% (20 років роботи на посаді судді) + 2 х 2% (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Водночас усі чотири позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до того, що позивач просить зобов`язати відповідача врахувати стаж роботи та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку з чим, у відповідності до положень статті 9, суд задовольняє позов частково, та визначає спосіб захисту позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області врахувати стаж роботи ОСОБА_2 та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру 54% з 20 серпня 2021 року.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.
Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.
Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне встановлювати судовий контроль за виконанням рішення суду.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Глава 8 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України змінює підходи до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зміна підходів до питання компенсації витрат на правничу допомогу (відмова від обмеження можливих витрат максимальною сумою), водночас, потребувала запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.
За визначенням частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У свою чергу, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
У частинах 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).
Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон України №5076-VI).
Відповідно до статті 30 Закону України №5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має права його змінювати у договорі і втручатися у договірні правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України №5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надані до суду:
- копія договору від 24 січня 2022 року про надання правничої допомоги (а.с.39-41);
- акт взаєморозрахунку від 24 січня 2022 року до договору від 24 січня 2022 року про надання правничої допомоги (а.с. 41).
У свою чергу відповідч вважає такі витрати завищеними, та наводить обґрунтування такому твердженню (а.с. 49-51).
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України видно, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, якщо встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Зі змісту договору та акта взаєморозрахунку вбачається, що вартість послуг не є співмірною та обґрунтованою зі складністю справи.
Водночас судом також встановлено, що на підтвердження виконаних робіт позивачем та його представником не надано акт виконаних робіт. Акт взаєморозрахунку від 24 січня 2022 року до договору від 24 січня 2022 року про надання правничої допомоги, не може бути прийнятий судом як належний доказ наданих послуг, оскільки описані в ньому послуги фізично не могли бути виконані та надані у день підписання договору.
Таким чином у матеріалах справи у порушення положень пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України відсутній доказ щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом також встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс витрат на його оплату, у зв`язку з чим, суд не стягує судові витрати у вигляді судового збору із відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 20.08.2021, зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання на денній формі юридичного факультету Львівського ордена Леніна державного університету ім.І.Франка, що становить 2 роки 5 місяці; стажу роботи у Юридичній консультації Богунського району м.Житомира Житомирської обласної спілки адвокатів України, вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, що становить 3 роки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін