Справа № 320/4885/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року № 320/4885/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якій спросить суд:

- зобов`язати Головне управління ДПС України у Київській області списати суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафів та пені у розмірі 50965,77 грн. (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 77 копійок), що обліковуються в індивідуальній картці платника податків ОСОБА_2 .

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на списання недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафів та пені у зв`язку з тим, що припив підприємницьку діяльність та прибуток не отримував.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що оскільки позивачем звіти про суми нарахованого доходу вважаються неподаними, відсутні підстави для задоволення позову. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 13.06.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Позивач 27 лютого 2021 року звернувся з заявою до Головного управління ДІС у Київській області з проханням списати несплачені суми недоїмки, нараховані мені як ФОП та платнику ЄСВ, за період з 01 січня 2017 року до 01 грудня 2020 року, а також штрафи та пеню, нараховані на ці суми недоїмки, включно до дати подання цієї заяви, оскільки за вказаний період підприємницька діяльність не проводилась та не було отримано доходу (прибутку) від діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому, позивачем проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та подано звітність з ЄСВ.

З листа відповідача позивачу стало відомо про відмову, оскільки не дотримано умови, передбачені вимогами пункту 9 1 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №2464-VI для списання сум недоїмки, штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, а саме: звітність та заява про списання заборгованості подана з порушеннями вимог розділу II Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, яким передбачено що у разі надсилання звіту поштою страхувальник зобов?язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного органу доходів і зборів не пізніше ніж за 10 днів до закінчення граничного строку подання Звіту, передбаченого у розділі III цього Порядку.

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України на дії ГУ.

ДПС України повідомило позивача, що відповідачу надано доручення до ГУ щодо усунення встановлених порушень шляхом проведення камеральної перевірки, за результатами якої необхідно прийняти рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або надати вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

За результатами камеральної перевірки, проведеної на виконання вказаного доручення ДПС, відповідачем складено акт про результати камеральної перевірки дотримання вимог Закону України №1072 від 27.10.2021 №18050/10-36-2407/ НОМЕР_1 .

В Акті зазначено, зокрема, що на момент проведення камеральної перевірки встановлено, що згідно інтегрованої картки платника по єдиному внеску (код платежу 71040000) у ОСОБА_2 рахується заборгованість в сумі 50 965,77 грн.

Окрім того, в акті вказано, що Звіти про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску (Додаток 5) за 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки вважаються неподаними, у зв?язку з невідповідністю платника ОСОБА_4 вимогам передбаченим пунктом 9 15 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, а саме: відповідно до квитанції 2 Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (Форма №Д5) за 2017, 2018, 2019 та 2020 роки подані платником з помилками: «Значення поля «Код основного виду економічної діяльності» не відповідає переліку відповідних кодів економічної діяльності» та вважаються не поданими.

Не погоджуючись із висновками Акту, позивач подав заперечення від 18.11.2021, на що отримав про залишення без задоволення заперечень від 18.11.2021, а також без змін - висновки акту від 27.10.2021 №18050/10-36-2407/.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим документом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, є Закон України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ.)

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону №2464-VІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом №2464-VІ визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п.2 статті 2).

Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску (ч. 1 ст. 12 Закону №2464-VІ). Адміністрування єдиного соціального внеску включає в себе ідентифікацію, облік платників ЄСВ та об`єктів оподаткування, сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою ЄСВ відповідно до законодавства. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236 Про Державну фіскальну службу України (далі - постанова №236) Державна фіскальна служба України (ДФС) здійснює адміністрування податків і зборів, митних та інших платежів, єдиного внеску в порядку, встановленому законом.

Положеннями частини 4 статті 25 Закону №2464-VІ визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з частиною четвертою статті 4 цього Закону особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.п.3 п. 1 розділу ІІ наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 "Про затвердження інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 6 розділу VI наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 "Про затвердження інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п. 5 розділу VI вищенаведеної Інструкції протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.

У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) не підлягає адміністративному оскарженню в частині сум недоїмки, які виникли на підставі поданих звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до органу доходів і зборів вищого рівня або суду платник зобов`язаний одночасно письмово повідомити орган доходів і зборів, який направив вимогу.

VI. Оцінка суду

Згідно з абзацом першим п.46.1 статті 46, п.49.8 ст.49 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок, звіт це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов?язання, у тому числі податкового зобов?язання або вілображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов?язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Прийняття податкової декларації с обов?язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов?язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов?язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до пп. 49.9.2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України, за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Разом з тим слід зауважити, що код основного виду економічної діяльності, який вказано у поданих документах, відповідає коду, що зазначений у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (витяг додається), у зв?язку з чим посилання на невідповідність цифрового коду переліку відповідних кодів економічної діяльності є необгрунтованим та суперечить даним держаних реєстрів.

При цьому відповідно до п.2,3 Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.11.2014 №1162 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.12.2014 за №1553/26330 (далі - Положення про реєстр страхувальників) облік платників єдиного внеску в реєстрі страхувальників здійснюється у порядку, визначеному статтею 5 Закону №2464-VI. Фіскальні органи та державні реєстратори здійснюють взаємодію щодо надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр). підтвердження відомостей про юридичну особу (відокремлений підрозділ) та фізичну особу - підприємця.

Відомості з Єдиного державного реєстру, отримані фіскальними органами, проходять контроль щодо коректності використання реєстраційних номерів облікових карток платників та відповідності наданих кодів класпфікаційних ознак класифікаторам та довідникам.

Відомості з Єдиного державного реєстру, що пройшли перевірки, вносяться до ресстру страхувальників.

Крім того, відповідно до п. 11.30 Порядку обліку платників податків і зборів. затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 №462), якщо платник податків не має заборгованості перед бюджетом та у разі:

неподання протягом одного року до контролюючих органів податкових декларацій, документів полаткової звітності:

якщо установчі документи суперечать чинному законодавству; провадження діяльності, яка суперечить установчим документам та законодавству; наявності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи за вказаним її місцезнаходженням:

наявності у контролюючого органу передбачених законами України інших підстав для постановлення судового рішення щодо припинення (ліквідації) чи скасування державної реєстрації суб' скта господарювання, то керівник контролюючого органу приймає рішення у вигляді розпорядження відносно платника податків про звернения до суду або господарського суду із заявою (позовною заявою) про винесення судового рішення щодо припинення юридичної особи чи підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, відміни державної ресстрації припинення юридичної особи або підприємницької діяльності юридичної особи.

фізичної особи - підприємця, скасування державної ресстрації змін до установчих документів

Тобто, у разі порушення позивачем вимог законодавства щодо здійснення підприємницької діяльності контролюючий орган зобов?язаний був звернутись до суду щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця позивача.

Слід зауважити, що підпунктом 49.11.1. пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації (визначення вжито в широкому розумінні та відповідно до ст. 46 Податкового кодексу України включає податкову декларацію, розрахунок, звіт), заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов?язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання тако податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв?язку, - протягом п?яти робочих днів з дня її отримання. Якщо ж повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації не направлялось, вона вважається прийнятою відповідно до п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України.

Позивачем було подано заяву відповідно до пункту 9 15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 №2464-VI із звітністю, яку органи ДПС України отримали 02.03.2021. Письмових повідомлень від Головного управління ДПС у Київській області про відмову у прийнятті поданої ОСОБА_3 звітності у встановлені Податковим кодексом України строки позивач не отримував. За вказаний період підприємницька діяльність позивачем не проводилась та ним не було отримано доходу (прибутку), матеріали справи протилежного не містять.

Інформація, що вказана в заяві та додатках до неї відповідають даним, які зазначено в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Отже, заява та звітність відповідають вимогам, що зазначені в пунктах 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України і відповідно до приписів вищевказаних норм законодавства вважаються прийнятими.

За даних обставин, посилання ГУ ДПС у Київській області на недоліки звітності суперечить вимогам Податкового кодексу України.

У свою чергу, відповідно до пп. пп. 21.1.-21.1.4. статті 21 Податкового кодексу України посадові та службові особи контролюючих органів зобов?язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій, забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень. не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Так, відповідно до абзаців четвертого - сьомого пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника единого внеску та за умови подання платником единого внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що:

1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприемницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року;

2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.

Тобто пунктом 9 15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI встановлені спеціальні положення тимчасового характеру, які відсутні в Податковому кодексі Україні, згідно з якими визначено випадки списання суми недоїмки, відповідних штрафів та пені, а також умови, при яких податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, яким позивач і скористався, однак отримав відмову з підстав, що не передбачена Законом.

Отже обставини, що викладені в акті про результати камеральної перевірки дотримання вимог Закону України №1072 від 27.10.2021 №18050/10-36-2407/, невмотивованими та незаконними.

Крім того, суд зауважує, що законодавчі зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування» скасовано раніше існуюче право платника самостійно визначати базу нарахування у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, а замість цього встановлено відповідний обов?язок.

Таким чином, цими змінами було зобов?язано фізичних осіб - підприємців у випадку неотримання доходу від підприємницької діяльності, нараховувати та сплачувати ЄСВ у розмірі не меншому, ніж мінімальний страховий внесок у розрахунку на місяць.

Між тим, згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга); при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя).

При цьому необхідно зазначити, що відносини щодо сплати ЄСВ не мають фіскального характеру, оскільки ЄСВ є страховим платежем, а не податком чи збором, що передбачені Податковим кодексом України, а його сплата спрямована на забезпечення фондів соціального страхування фінансовими ресурсами, необхідними на здійснення виплат на користь застрахованих осіб у разі настання відповідного страхового випадку.

Натомість за період з 2017 по 2020 роки позивачу було нараховано в обов?язковому (автоматичному) порядку до сплати суми ЄСВ, а також штрафів, пені в розмірі 50 965,77 грн., без урахування факту, що підприємницька діяльність ним не проводилась, та не було отримано доходу від такої діяльності.

Окремо суд звертає увагу державних посадовців на принцип «належного урядування», що викладений у рішеннях ЄСПЛ та у рішеннях Верховного Суду України.

Кожна посадова особа суб?єкта владних повноважень, при прийнятті рішення та вчиненні певної дії має дотримуватися зазначеного принципу. Саме дотримання всіх його складових дозволяє забезпечити високий рівень правовладдя у країні, гарантувати реалізацію права громадян, та як заходу попередження, зменшити кількість позовів громадян проти суб?єктів владних повноважень.

Так, в Рішенні ЄСПЛ у Справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04), прийняте 20.10.2011 (набуло статусу остаточного 20.01.2012), зазначено:

Державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа виливає на такі основоположні права людини, як майнові права.

На державні органи покладено обов?язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була 6 рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов?язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.

У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов?язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

У постанові Верховного Суду України у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.05.2020 року у справі №826/17201/17 зазначено, що суб?єкт владних повноважень не може обгрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документів, що оскаржується. За іншого підходу суб?єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обгрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які фундаментальними для правової держави.

Неухильне виконання посадовими особами принципу правової визначеності, який гарантує забезпечення легкості з?ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності, є невід?ємним елементом верховенства права. 3 метою реалізації принципу правової визначеності держава повинна зробити текст закону легко доступним, закон має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справі «Олександр Волков проти України» та ін).

За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов?язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», заява №39766/05, пункт 43).

Відсутність правової визначеності, навпаки, спричиняє порушення прав, свобод та законних інтересів осіб, руйнує основи правової системи, призводить до прийняття суб?єктами владних повноважень нелегітимних та несправедливих рішень.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,00 грн.

Враховуючи задоволення позову, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 992,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного Державної податкової служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобов`язати Головне управління ДПС України у Київській області (ідентифікаційний код: 44096797, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А) списати суми недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафів та пені у розмірі 50965,77 грн. (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 77 копійок), що обліковуються в індивідуальній картці платника податків ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (ідентифікаційний код: 44096797, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 5А) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,00 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 18.01.2023