Справа № 580/2784/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси

17 січня 2023 року Справа № 580/2784/22

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. розглянув у письмовому провадженні заяву про самовідвід судді у адміністративній справі № 580/2784/22

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Монастирищенського районного суду Черкаської області (вул. Соборна 98, м. Умань, 19100, ), судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейла Ігоря Миколайовича (вул. Соборна 98, м. Умань, 19100, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, постановив ухвалу.

29.06.2022 вх.18829/22 ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою, просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови направити відскановані матеріали цивільної справи №705/86/17 для дистанційного ознайомлення на електронну адресу ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача направити відскановані матеріали цивільної справи №705/869/17 для дистанційного ознайомлення на електронну адресу ОСОБА_1 ; стягнути моральну шкоду в сумі 10000 гривень.

14.11.2022 відповідно до розпорядження керівника апарату від 14.11.2022 №259, №260 та службової записки від 14.11.2022 №237 щодо повторного автоматизованого розподілу справа згідно протоколу від 14.11.2022 передана судді Трофімовій Л.В., що прийнята до провадження, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. 12.12.2022 здійснений перехід із спрощеного до загального провадження, підготовче судове засідання призначене на 22.12.2022 закрите підготовче провадження, призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 17.01.2022. У справі вирішувались неодноразові заяви ОСОБА_1 про відвід (розміщені в ЄДРСР) інших суддів та судді Л.В.Трофімової від 15.12.2022 вх. 39213/22, від 20.12.2022 вх. 39651/22, від 23.12.2022 вх. 40163/22, 16.01.2023 вх. 1519/23, 17.01.2023 вх.1727/23. В обґрунтуванні підстав для відводу заявником зазначено, що підставою для відводу не обов`язково має бути доведений факт необ`єктивності чи заінтересованості судді. Викладені у заяві обставини та інші припущення (на думку позивача) викликають сумніви, тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України заявлений відвід.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах (у тому числі у справі 2а-4221/10/2370), висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що процесуальні дії судді, законність та обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно незгода сторони з винесенням суддею судового рішення, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін у справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи дослідження нейронауки у сфері прийняття судових рішень у зв`язку із існуванням сумнівів щодо безсторонності суду і побоювань з боку позивача щодо результату розгляду справи на користь відповідачів (суд як установа; суд - суддя), варто брати до уваги п.80 Коментаря Бангалорських принципів поведінки судді щодо розкриття інформації і отримання міркування сторін в ситуаціях: якщо суддя сумнівається в наявності спірних підстав для самовідводу і, якщо незадовго до розгляду справи в суді або в ході судового розгляду несподівано виникає якась проблема. (http://zib.com.ua/ua/131710- rsu_opublikuvala_komentar_do_bangalorskih_principiv_povedink.html).

17.01.2022 у призначене судове засідання учасники не прибули.

Радою суддів України у рішенні від 07.09.2017 № 46 у пункті 2 зазначається, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції». З метою виключення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді з огляду на необґрунтоване передчасне переконання позивача (неодноразові безпідставні відводи, затягування судового розгляду з боку позивачки) щодо прийняття рішення «на користь відповідача», ризиками неправомірного впливу на діяльність у відправленні правосуддя (будь-яке рішення постановлене під головуванням судді, яке не задовольнить позивача може розцінюватися позивачем як упереджене), прояв зневаги до суду та встановлених у суді правил для забезпечення права на справедливий суд оголошує про самовідвід.

Згідно із статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, що можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Бочан проти України (заява №7577/02) від 03.05.2007 зазначено, що «безсторонність» у розумінні п. 1 статті 6 ЄКПЛ має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі, тобто жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження та об`єктивного критерію, тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Підстави для самовідводу судді визначені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідно до статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Мудрість, керівництво суспільним інтересом (вираженим у законі), поміркованість можна вважати такими характеристиками, що притаманні суддям. Руссо писав: правителі повинні бути наймудрішими серед тих, ким вони управляють; вибрані особи при виконанні обов`язків керуються не особистими інтересами, а інтересами всього натовпу, який «хоче блага, але не відає, у чому воно, і потребує поводирів»; як правителі, так і вибрані особи, домагаються ОСОБА_2 . Філософія правосуддя: ідея та здійснення : монографія / В. С. Бігун. К., 2011. 303 с. (Бібліотека Міжнародного часопису «Проблеми філософії права») / https://www.echr.coe.int/LibraryDocs/Bihun.pdf

Відповідно до ст. 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє самовідвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Оскільки беззаперечно, що судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, тому будь-який суддя, стосовно якого є сумнів, підстави для підозри щодо упередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожної особи на розгляд її справи належним, неупередженим та компетентним судом, що включає в себе право на розгляд справи тим судом, якому довіряють усі особи, які беруть участь у справі. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до статті 1 Кодексу суддівської етики, суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

17.11.2010 Комітет Міністрів Ради Європи відповідно до положень Статуту ухвалив Рекомендації CM/Rec (2010) 12 щодо суддів, їхньої незалежності, ефективності та обов`язків. У пункті 11 цих рекомендацій зазначено, що зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів варто розуміти, як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом. Зі змісту п.20 Рекомендацій слідує, що судді не можуть ефективно здійснювати правосуддя без довіри громадськості, адже вони є частиною суспільства, якому служать. Їм необхідно бути обізнаними щодо очікувань громадськості від судової системи та скарг на її функціонування тощо. Беручи до уваги принцип внутрішньої незалежності судової влади, Рада Європи зазначає про це у п. 22 Рекомендацій, зокрема, що у процесі прийняття рішень судді мають бути незалежними та неупередженими, а також мати можливість діяти без будь-яких обмежень, впливу, тиску, погроз або прямого чи непрямого втручання будь-яких органів влади, зокрема внутрішніх органів судової влади.

Суддя має уникати будь-якого незаконного впливу на його діяльність, пов`язану зі здійсненням правосуддя, та бути незалежним від своїх колег у процесі прийняття рішень. Він не має права використовувати своє посадове становище в особистих інтересах чи в інтересах інших осіб та не повинен дозволяти цього іншим (стаття 2 Кодексу суддівської етики).

Неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, що можуть вплинути на результат розгляду справи (стаття 15 Кодексу суддівської етики).

Верховний Суд наголошує (ЄДРСР 80510189, 96669462): дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню адміністративного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суди не повинні розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників (аналогічні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14.03.2019 у справі № 9901/34/19, від 07.11.2019 у справі № 9901/324/19). Їх наявність є достатньою для того, щоби суд відразу застосував наслідки, передбачені частиною третьою статті 45 КАС України (повернення, залишення без розгляду передбачених § 1 і § 2 глави 1 розділу ІІ КАС України заяв, скарг, клопотань). Позивач неодноразово використав у процесуальних документах (позовній заяві, апеляційній скарзі) принизливі, глумливі, образливі висловлювання щодо відповідача. Такі дії є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб, не спрямовані на ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача від імовірних порушень з боку відповідача, а тому суперечать завданню адміністративного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Від суддів чекають поведінки, що відповідає певним стандартам, як у суді, так і за його межами. Ці очікування це лише очікування добровільної порядності на особистому рівні чи очікування дотримання певного стандарту поведінки представниками особливої професійної групи як у власних інтересах, так і в інтересах суспільства. Суддя, враховуючи інтереси громадськості, повинен користуватися відповідною нагодою, щоб допомогти суспільству зрозуміти фундаментальну важливість незалежності суддів. Суспільство зацікавлене в очевидно об`єктивному здійсненні правосуддя (http://rsu.gov.ua/uploads/article/komentari-bangalorski-9818bfbb11.pdf).

Відповідно до Бангалорських принципів (2.5) суддя має заявити самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього або неї не є можливим винесення неупередженого рішення у справі, або в тому випадку, коли у розумного спостерігача могли би виникнути сумніви в неупередженості судді.

Беручи до уваги рекомендації Ради суддів щодо відводів-самовідводів, ухвалу Вищої Ради Правосуддя від 02.08.2021 №1730/2 дп/15-21 у контексті оцінки правомірності самовідводу суд зазначає про таке.

Судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ.

З метою підтримання авторитету і безсторонності суду, що є необхідним у демократичному суспільстві, проявляючи такт у реагуванні на виклики з боку оціночних суджень позивачки стосовно судді і гуманістичну спрямованість у відправленні правосуддя, заявляю про самовідвід з огляду на те, що повноваження, що надані суддям, тісно пов`язані з такими цінностями правосуддя, як незалежність, неупередженість, чесність, честь, гідність, професіоналізм, мудрість, стійкість, поміркованість, а судові рішення з огляду на верховенство права за своїм змістом мають утверджувати справедливість і права людини, укріплювати довіру суспільства до судової влади. Оскільки довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється у ефективному відправленні судочинства та виступає мірою реалізації завдань справедливого суду, то щоб на думку законослухняної, розсудливої і поінформованої людини моя поведінка була бездоганною, вважаю за можливе і доцільне за наведених обставин оголосити про самовідвід.

Керуючись ст.ст.2, 6, 9, 31, 36, 38-41, 241-243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді Трофімової Л.В. про самовідвід від розгляду адміністративної справи №580/2784/22 задовольнити.

Матеріали адміністративної справи №580/2784/22 за позовом ОСОБА_1 до Монастирищенського районного суду Черкаської області та судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейла Ігоря Миколайовича про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди, передати до канцелярії Черкаського окружного адміністративного суду для визначення судді для розгляду справи в порядку, встановленому частиною 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА