Справа № 380/18227/22
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хоми О.П., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просить:

- визнати дії відповідача щодо не зарахування позивачу період роботи з 01.01.2004 в подвійному розмірі неправомірними;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивачу, зарахувавши період роботи з 01.01.2004 в подвійному розмірі з 31.03.2022, та виплатити заборгованість.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 31.03.2022 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років. Вказує, що при призначенні пенсії відповідач, всупереч вимог статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчислені її страхового стажу не зарахував період роботи з 01.01.2004 по 31.03.2022 в подвійному розмірі. Вказане зумовило звернення до відповідача із заявою про зарахування стажу у подвійному розмірі вказаного періоду роботи в закладах охорони здоров`я, у задоволенні якого ГУ ПФУ у Львівській області листом від 22.11.2022 відмовило.

Як на підставу відмови відповідач послався на те, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV). Відповідач повідомив також про те, що позивачу призначена пенсія за вислугу років, обчислена при страховому стажі 29 років 10 місяців 16 днів. Для розрахунку розміру пенсії в подвійному обчисленні зараховано період з 01.08.2000 по 31.12.2003, період з 01.01.2004 в одинарному. Відмова відповідача у зарахування періоду роботи з 01.01.2004 до страхового стажу в подвійному розмірі, зумовила звернення до суду з даним позовом.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. Пункт 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, викладений у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VІІІ, який набрав чинності 11.10.2017, є чинним на сьогодні та неконституційним не визнавався. Тому з набранням чинності Закону № 2148-VІІІ питання, пов`язані з призначенням пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників регулюються положенням Закону № 1058-ІV. Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального захисту за умови наявності станом на 01.04.2015 спеціального стажу не менше 25 років, станом па 01.01.2016 - не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців. Відповідач наголошує на тому, що передбачений законодавством пільговий порядок обчислення стажу роботи, починаючи з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Тому вважає правомірною відмову у зарахуванні у подвійному розмірі стажу роботи позивача після 01.01.2004. Просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою від 20.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем 27.12.2022 подано відзив на позовну заяву (вх. №207938) та 04.01.2023 (вх. №93ел) клопотання про долучення доказів.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Львівській області у зв`язку із призначенням їй з 31.03.2022 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 24.10.2022 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про зарахування до стажу у подвійному розмірі періодів роботи в закладах охорони здоров`я: з 02.08.2022 31.12.2003, з 01.01.2004 - 31.10.2005, з 01.03.2006 30.08.2014, з 06.02.2017-31.12.2020.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 23.11.2022 №16973-16993/А-52/8-1300/22 відмовило ОСОБА_1 у задоволені заяви, посилаючись на частину четверту статті 24 Закону № 1058-ІV та стверджуючи, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідач також повідомив, що позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1058-ІV, яку обчислено при страховому стажі 29 років 10 місяців 16 днів (зараховано по 24.09.2021).

При цьому враховано стаж роботи на посаді лікаря анестезіолога 29 років 07 місяців 16 днів, в тому числі в подвійному обчисленні за роботу в реанімаційних відділеннях та інфекційних закладах, а саме: з 01.08.2000 по 12.10.2005, з 02.03.2006 по 31.08.2012, з 01.09.2017 по 10.10.2017. Для розрахунку розміру пенсії період роботи з 01.08.2000 по 31.12.2003 зараховано в подвійному обчисленні, з 01.01.2004 в одинарному.

Не погоджуючись з відмовою відповідача щодо зарахування до стажу роботи з 01.01.2004 у подвійному розмірі та вважаючи, що цим порушено її право на пільгове обчислення пенсії, позивач звернулась до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно до положень статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в іншій редакції, згідно до якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII (далі Закон № 911-VIII) до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 було внесено зміни, відповідно до яких пункт «е» вказаної статті має викладено таким чином: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Отже, Закон № 911-VIII встановив для працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, зазначених у пункті «е», раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію за вислугу років, а саме 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Конституційний Суд України, приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Враховуючи викладене, з 04.06.2019 при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.

Оскільки ОСОБА_1 як медичному працівнику, який підпадає під дію пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XI, пенсія за вислугу років призначалася у березні 2022 року (тобто після 04.06.2019), тому слід керуватися редакцією цього пункту у первісній редакції, згідно з якою право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Стаття 60 Закону №1788-XII визначає пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, які полягають у тому, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі-Порядок №637), згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік).

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

Відповідно до примітки 2 вказаного Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Отже, умовою для зарахування спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи працівників охорони здоров`я є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку. Ця умова не залежить від обсягу робочого навантаження та від розміру заробітної плати. При цьому, допускається підсумування стажу роботи за періоди роботи в закладах та установах як освіти, так і охорони здоров`я та соціального захисту.

Верховний Суд у постанові від 17.02.2021 у справі №120/4377/18-а зазначив про те, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. «е» статті 55 Закону № 1788-XII, пов`язане не лише з місцем роботи закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає, зокрема щодо працівника лікарні та середнього медичного персоналу.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 03.08.2000 (далі трудова книжка) позивач з 02.08.2002 по 24.09.2021 працювала на посадах лікаря анестезіолога в закладах охорони здоров`я різних форм власності, а саме:

- з 02.08.2002 (наказ №702 від 01.08.2022) по 31.08.2012 (наказ №169-к від 31.08.2012) в Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги на посаді лікаря анестезіолога анестезіолого-реанімаційного відділення;

- 01.09.2014 прийнята на посаду лікаря-анестезіолога Інсультного центру медичного центру «Універсальна клініка Оберіг» ТОВ «Капитал» (наказ №64 від 01.09.2014);

- з 06.02.2017 переведена з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології та інтенсивної терапії на посаду лікаря-анестезіолога дитячого Дитячого стаціонарного відділення та на посаду лікаря-кардіолога клініко-консультативного відділення медичного центру «Універсальна клініка Оберіг» ТОВ «Капитал» (наказ №14 від 02.02.2017);

- 24.09.2021 звільнена за власним бажанням з медичного центру «Універсальна клініка Оберіг» ТОВ «Капитал» (наказ №233-к/тр від 23.09.2021).

Крім цього в матеріалах справи містять довідки, які уточнюють характер та періоди роботи ОСОБА_1 на займаних посадах, видані:

1. Комунальним некомерційним підприємством «Жовківська лікарня» Жовківської міської ради від 07.02.2022 №126/00-10;

2. Комунальним некомерційним підприємством «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» від 19.01.2022 №35;

3. Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна лікарня №2» від 28.05.2021 №061/121-210/04;

4. Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська клінічна лікарня №5» від 02.11.2021 №173;

5. Комунальним некомерційним підприємством «Київська міська дитяча клінічна інфекційна лікарня» від 18.11.2021 №38к;

6. Комунальним некомерційним підприємством «Макарівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Макарівської селищної ради від 18.10.2021 №01-14/1155;

7. Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києва» від 25.11.2021 №33/31-1636;

8. Медичним центром «Універсальна клініка Оберіг» ТОВ «Капитал» від 07.02.2022 №15.

Згідно до поданого відповідачем розрахунку призначення пенсії за формою РС-право, станом на 10.11.2017 стаж роботи ОСОБА_1 як працівника у закладах охорони здоров`я становить 29 років 7 місці 16 днів.

На підставі наявних у матеріалах справи належних і допустимих доказів судом встановлено, що ГУ ПФУ в Львівській області, відмовляючи ОСОБА_1 у зарахуванні стажу роботи працівника охорони здоров`я у подвійному розмірі за період з 01.01.2004, врахувало стаж роботи її на посаді лікаря-анестезіолога 29 років 07 місяців 16 днів, в тому числі в подвійному обчисленні за роботу в реанімаційних відділеннях та інфекційних закладах: з 01.08.2000 по 12.10.2005, з 02.03.2006 по 31.08.2012, з 01.09.2017 по 10.10.2017. Для розрахунку розміру пенсії період з 01.08.2000 по 31.12.2003 зараховано у подвійному розмірі, з 01.01.2004 в одинарному.

Твердження відповідача про пільгове обчислення стажу роботи, передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII, стосується лише стажу роботи до 01.01.2004, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, є безпідставними та помилковими, виходячи з такого.

03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1 такого змісту:

«Особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також Законом № 2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, пенсія за вислугу років згідно до положень пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №440/1286/20.

Вимогами пункту 4 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Суд звертає увагу, що редакція статті 60 Закон № 1788-XII, яка визначає пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, є чинною на теперішній час.

Стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Водночас, пунктом 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років.

Вказане зумовлює висновок суду про, те що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене статтею 60 Закону № 1788-XII, не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №689/872/17.

Наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, якими є записи трудової книжки та уточнюючі довідки, підтверджується робота ОСОБА_1 лікарем-анестезіологом в медичних закладах з різною формою власності з 01.01.2004 по 24.09.2021, що дає їй право на призначення пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII.

Вказане дає підстави стверджувати про те, що позивач мала правомірні очікування щодо призначення їй пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем вказаного обов`язку не виконано.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу періодів роботи лікарем-анестезіологом у медичних закладах різної форми власності з 01.01.2004 по 24.09.2021 (включно) до стажу роботи у подвійному розмірі, свідчить про бездіяльність відповідача, яка не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому першу позовну вимогу слід задовольнити шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Друга позовна вимога є похідною від першої, тому також підлягає до задоволення шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоди роботи з 01.01.2004 по 24.09.2021 (включно) до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до 60 Закону № 1788-XII та здійснити з 31.03.2022 перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо вимоги допустити до негайного виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 КАС України.

Оскільки предметом позову є неповнота нарахування та виплати пенсії, а не призначення пенсії, яка підлягає стягненню з державного бюджету, дане рішення не підлягає негайному виконання на підставі статті 371 КАС України.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та мотиви суду щодо кожної позовної вимоги, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992 грн 40 к., сплаченого за квитанцією ID №2693-7710-0771-5589 від 08.12.2022.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ) щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періодів роботи з 01.01.2004 по 24.09.2021 (включно) до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи з 01.01.2004 по 24.09.2021 (включно) до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та здійснити з 31.03.2022 перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, ) за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 к. судових витрат у вигляді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.П. Хома