Справа № 620/4569/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4569/22 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Чернігівській області № 9519/24-07-23 від 21.12.2021.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю:

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС в Чернігівській області № 9519/24-07-23 від 21.12.2021.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що Головним управлінням ДПС у Чернігівській області зроблено розрахунок штрафної санкції та пені з урахуванням заяв про перерахування помилково сплачених коштів та винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21.12.2021 №9519/24-07-23, відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

05 січня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому позивач повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції та вказує на необгрунтованість апеляційної скарги.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивача 06.06.2008 зареєстровано фізичною особою-підприємцем та в цей же день взято на облік як платника податків у Головному управлінні ДПС у Чернігівській області, 04.11.2021 за № 003020501 проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за її рішенням і в цей же день знято з обліку платника податків, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань

24.01.2022 на адресу позивача від ГУ ДПС в Чернігівській області надійшло рішення від 21.12.2021 № 9519/24-07-23 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штраф у розмірі 4450,66 грн за період з 20.04.2016 по 01.08.2019 та пеню у розмірі 4610,92 грн за несвоєчасну сплату єдиного внеску за І, ІV квартали 2016 року, ІІ,-ІV квартали 2017 року, І-ІV квартали 2018 року, І-ІІ квартали 2019 року.

Позивач, не погодившись зі спірним рішенням подала скаргу щодо скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 21.12.2021 № 9519/24-07-23 до Державної податкової служби України (далі ДПС України).

Як зазначено в рішенні від 22.02.2022 №2081/П/99-00-06-02-01-09 про результати розгляду скарги, під час розгляду скарги встановлено, що скаржником перераховано єдиний внесок в інтегровану картку платника на неналежний рахунок за технологічним кодом 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності) згідно квитанцій №0.0.689975197.1 від 19.01.2017, №79 від 19.02.2018, №14 від 20.03.2018, №365 від 19.04.2018, №141 від 18.05.2018, №108 від 19.11.2018, №47 від 18.12.2018, № 0.0..1 від 18.02.2019, № 0.0..1 від 18.03.2019, № 0.0..1 від 17.04.2019, № 0.0..1 від 17.05.2019, №0.0..1 від 07.06.2019, №0.0..1 від 17.07.2019.

27.03.2017, 20.11.2018 та 01.08.2019 ОСОБА_1 подано заяви про перерахунок помилково сплачених коштів на відповідний рахунок на суми 352,00 грн, 4095,30 грн та 6218,41 грн відповідно.

04.04.2017 контролюючим органом проведено перерахування коштів в інтегровану картку платника за технологічним кодом 71040000 в сумі 352,00 грн, 07.12.2018 - в сумі 3824,90 грн, а 09.08.2019 - в сумі 6218,41 грн.

Таким чином перерахування ОСОБА_1 єдиного внеску на неналежний рахунок, а саме в інтегровану картку платника за технологічним кодом 71010000 спричинило виникнення недоїмки з єдиного внеску в інтегрованій картці платника за технологічним кодом 71040000. Подальша сплата єдиного внеску, згідно долучених до матеріалів скарги квитанцій здійснювалась на належний рахунок, однак зараховувались не за призначенням платежу, а погашала недоїмку в порядку календарної черговості її виникнення, що і призвело до несвоєчасної сплати єдиного внеску, тому оскаржуване рішення ДПС України залишило без змін, а скаргу фізичної особи ОСОБА_1 від 02.02.2021 - без задоволення.

Вважаючи рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені протиправним, позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що з огляду на сплату платником податку узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законодавством строк, проте з помилковим зазначенням коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні, такий платник податку не вважається, що пропустив строк сплати податку, у зв`язку з чим нарахування грошового зобов`язання згідно спірного рішення є протиправним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

У відповідності до пунктів 36.1 та 36.5 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку передбачають положення Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI, в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного Рішення).

Відповідно до пункту 2 частини 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI).

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (частина 8 статті 9 Закону №2464-VI).

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону №2464-VI).

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (частина 3 статті 25 Закону №2464-VI).

Аналогічні правові норми закріплені в положеннях Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція № 449, в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до пункту 1 розділу VII Інструкції № 449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

В підпункті 2 пункті 2 розділу VII Інструкції № 449 передбачено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених пунктами 1, 4, 5, 15 та 16 частини першої статті 4 Закону, податкові органи застосовують штрафні санкції в таких розмірах, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення починаючи з 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, законодавцем визначено порушення, за вчинення яких до порушника застосовуються штрафні санкції, зокрема, несплата (неперерахування) або несвоєчасна сплата (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Відтак для визначення правильності нарахування штрафу та пені слід встановити факт невиконання платником єдиного внеску обов`язку по сплаті сум внеску, а також розмір недоїмки, на який нараховано штраф та пеню.

Належними та допустимими, достатніми доказами несвоєчасної сплати платником (позивачем) сум єдиного внеску є дані інтегрованої картки платника, які внесені до неї контролюючим органом в результаті подання платником звітних документів та сплати єдиного внеску (для нарахування штрафу), а також звіти платника щодо нарахування єдиного внеску (для нарахування пені).

Як вбачається з матеріалів справи, штрафні санкції та пеню нараховано позивачу за період з 20.01.2017 по 01.08.2019 у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем єдиного внеску.

В той же час, як було правильно встановлено судом першої інстанції та фактично не заперечується податковим органом в поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_1 перераховано єдиний внесок в інтегровану картку платника на неналежний рахунок за технологічним кодом 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності) згідно квитанцій №0.0.689975197.1 від 19.01.2017, №79 від 19.02.2018, №14 від 20.03.2018, №365 від 19.04.2018, №141 від 18.05.2018, №108 від 19.11.2018, №47 від 18.12.2018, № 0.0..1 від 18.02.2019, № 0.0..1 від 18.03.2019, № 0.0..1 від 17.04.2019, № 0.0..1 від 17.05.2019, №0.0..1 від 07.06.2019, №0.0..1 від 17.07.2019.

27.03.2017, 20.11.2018 та 01.08.2019 ОСОБА_1 подано заяви про перерахунок помилково сплачених коштів на відповідний рахунок на суми 352,00 грн, 4095,30 грн та 6218,41 грн відповідно.

04.04.2017 контролюючим органом проведено перерахування коштів в інтегровану картку платника за технологічним кодом 71040000 в сумі 352,00 грн, 07.12.2018 - в сумі 3824,90 грн, а 09.08.2019 - в сумі 6218,41 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в контексті спірних правовідносин бездіяльності платника при сплаті податкових зобов`язань, яка могла б бути підставою для застосування штрафів та нарахування пені, передбачених статтею 25 Закону №2464-VI

Оскільки платником податку сплачено податкове зобов`язання у встановлений законодавством строк, проте з помилковим зазначенням коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні, в подальшому подано відповідні заяви, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий платник податку не може вважатись таким, що пропустив строк сплати єдиного внеску, у зв`язку з чим нарахування штрафу та пені згідно з оскаржуваним рішенням податкового органу є протиправним.

Таким чином, оскільки помилкове перерахування позивачем коштів не вплинуло на виконання обов`язку платника перед Державним бюджетом України зі сплати з єдиного внеску, відтак застосування до позивача штрафу за висновком суду є неправомірним.

Докази, які б свідчили про несвоєчасну несплату позивачем єдиного внеску до Державного бюджету апелянтом надано не було, обставин, що свідчать про умисне ухилення позивача від сплати такого внеску податковим органом наведено також не було.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року.

До того ж, колегія суддів наголошує, що відповідач в апеляційній скарзі обмежились фактично лише викладом обставин та норм права, проте не зазначили та не обґрунтували, у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що саме не було досліджено судом першої інстанції, чи в чому полягає невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги є абсолютно ідентичними тим, що вже були викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, та яким судом першої інстанції було надано вірну правову оцінку.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Ю. Кучма