Справа № 120/5708/22
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 січня 2023 р. Справа № 120/5708/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача при винесенні рішення №36 від 23.10.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

З метою скасування вказаного рішення, зарахування до страхового стажу періодів роботи з 07.12.1999 по 31.12.1999, з 01.01.2000 по 31.12.2001, з 01.01.2004 по 31.12.2004 та призначення пенсії за віком з 21.09.2021, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.08.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду разом із доказами, які, на її думку, вказують на поважність причин пропуску строку.

На виконання зазначеної ухвали, представником позивача 05.08.2022 подано до суду заяву, в якій остання клопоче про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою від 09.08.2022 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву.

30.08.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що до страхового стажу не було зараховано період роботи позивача з 07.12.1999 по 31.12.1999, оскільки відсутні відомості про систему оподаткування та суми сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; з 01.01.2000 по 31.12.2001 - період роботи на загальній системі оподаткування, оскільки відсутні відомості про суму сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; з 01.01.2004 по 30.06.2016, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У підсумку, обрахований Головним управлінням страховий стаж позивача склав 26 років 06 місяці 19 днів.

Відтак, відповідач вважає, що підстав для призначення пенсії за віком немає, оскільки згідно ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років.

06.09.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Однак ця заява по суті справи до уваги судом не береться, адже згідно ч. 3 ст. 263 КАС України, заявами по суті у цій категорії справ є лише позов та відзив.

Разом з тим, суд приймає до уваги документи долучені до відповіді на відзив, оскільки такі необхідні для всебічного розгляду та встановлення істотних обставин справи.

18.10.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшла довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою ОК-5.

02.11.2022 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення співвідповідача у справі, оскільки з відзиву на позовну заяву представнику стало відомо, що спірне рішення за №36 від 23.10.2021 прийняте Головним управління Пенсійного фонду у Львівській області.

Ухвалою від 07.11.2022 задоволено клопотання представника позивача, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ). Надано позивачу строк до 11.11.2022 для направлення на адресу співвідповідача змісту позовної заяви з додатками, докази чому подати Вінницькому окружному адміністративному суду до 14.11.2022.

Також, встановлено співвідповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву в порядку, визначеному ст. 162 КАС України, з поясненнями по суті заявлених вимог та доданням підтверджуючих документів, у тому числі документів, що підтверджують надіслання копії відзиву та доданих до нього документів учасникам справи.

Копію ухвали від 07.11.2022 доставлено до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 10.11.2022 о 18:25, про що свідчить відповідна довідка, складена секретарем судового засідання (а.с. 125).

Таким чином, вважається, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області належним чином повідомлене про розгляд цієї адміністративної справи, однак своїм правом на подання відзиву не скористалось.

10.11.2022, на виконання вимог ухвали від 07.11.2022, представником позивача надано докази направлення на адресу співвідповідача змісту позовної заяви з додатками.

Ухвалою від 27.12.2022 витребувано у ОСОБА_1 та зобов`язано її у 7-денний термін з дня отримання цієї ухвали надати суду докази сплати страхових внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування за період з 01.01.2004 по 31.12.2004.

04.01.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій викладено, що у позивача відсутня можливість надати суду додаткові докази сплати нею страхових внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування за вказаний період. Крім того вказує, що у довідці від 30.09.2021 за №1287/02-32-50-02-09 зазначено, що позивачем сплачено податок.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, встановив наступне.

19.10.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.10.2021 за №36 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Відмова мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років.

Згідно із наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, Головним управлінням обраховано страховий стаж позивача тривалістю 26 років 6 місяців 19 днів. При обчисленні загального стажу, Головним управлінням не було зараховано наступні періоди роботи позивача:

- з 07.12.1999 по 31.12.1999, оскільки відсутні відомості про систему оподаткування та суми сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- з 01.01.2000 по 31.12.2001 - період роботи на загальній системі оподаткування, оскільки відсутні відомості про суму сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- з 01.01.2004 по 30.06.2016, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Втім, на думку позивача надані нею документи підтверджують страховий стаж більше 28 років, а тому, з метою зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи та призначити пенсію, звернулася до суду з цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років.

Причиною не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду ведення нею підприємницької діяльності з 07.12.1999 по 31.12.1999 є відсутність відомостей про систему оподаткування та суми сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; з 01.01.2000 по 31.12.2001 - період роботи на загальній системі оподаткування, оскільки відсутні відомості про суму сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; з 01.01.2004 по 30.06.2016, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо не зарахування періодів ведення позивачем підприємницької діяльності з 07.12.1999 по 31.12.1999 та з 01.01.2000 по 31.12.2001, суд зазначає наступне.

Страховий стаж здобутий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно пункту "б" статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також в т. ч.: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Отже, за вказаними змінами законодавець передбачив зарахування як до трудового так і до страхового стажу фізичних осіб - підприємців періоди провадження ними господарської діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, незалежно від сум сплачених ними страхових внесків (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 по справі № 580/3420/20.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування за період з 07.12.1999 по 31.12.1999 позивачем надано до суду, зокрема: копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 06.12.1999; копію заяви про право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку і звітності від 08.12.1999 (а.с. 28-29).

Також, згідно довідки ГУ ДПС у Вінницькій області від 19.08.2022 № 17667/6/02-32-24-03-16 підтверджено перебування позивача на спрощеній системі оподаткування у період з 01.01.2001 по 31.12.2001.

Отже, з матеріалів справи встановлено, що позивач у період з 07.12.1999 по 31.12.1999 та з 01.01.2001 по 31.12.2001 здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином законних підстав для не зарахування періоду здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 07.12.1999 по 31.12.1999 та з 01.01.2001 по 31.12.2001 до її страхового стажу у відповідача не було.

Разом з тим, із поданих позивачем документів вбачається, що останні не містять доказів того, що ОСОБА_1 під час здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2000 по 31.12.2000 дійсно перебувала на спрощеній системі оподаткування.

Згідно довідки ГУ ДПС у Вінницькій області від 19.08.2022 № 17667/6/02-32-24-03-16 підтверджено перебування позивача на загальній системі оподаткування у період з 01.01.2000 по 31.12.2000.

Доказів сплати позивачем страхових внесків за період перебування ОСОБА_1 на загальній системі оподаткування з 01.01.2000 по 31.12.2000 не надано.

Отже, відповідачем правомірно прийнято рішення в частині не зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2000 по 31.12.2000, у зв`язку із відсутністю відомостей про суму сплачених страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо не зарахування періоду ведення позивачем підприємницької діяльності з 01.04.2004 по 31.12.2004, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом вище, відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004).

Отже, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року.

Тобто підставою для зарахування періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2004 по 31.12.2004 є наявність сплати фізичною особою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Так в матеріалах справи наявна довідка про індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5 в якій відсутня інформація про сплату ОСОБА_1 страхових внесків з 01.01.2004 по 31.12.2004 (спірний період реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця).

Щодо посилання позивача на лист ГУ ДПС у Вінницькій області від 30.09.2021 № 1287/02-32-50-02-09 про сплату нею страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2004 по 31.12.2004, то такий лист не береться судом до уваги, оскільки, не є належним доказом у підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2004 до страхового стажу, у зв`язку із відсутністю відомостей про сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Тому рішення відповідача в цій частині прийнято правомірно.

Перевіривши в сукупності підстави відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, що викладені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.10.2021 № 36, суд дійшов висновку про неправомірність частини аргументів, на які зіслався відповідач. Помилковість окремих висновків пенсійного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення є підставою для його скасування, оскільки неврахуванням усіх обставин, що мали значення для їх прийняття призвело до того, що спірне рішення суперечить нормам пенсійного законодавства щодо порядку врахування та перевірки стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.10.2021 № 36 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву від 19.10.2021 із урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині судового рішення, про наявність підстав для врахування періодів стажу, які досліджувалися при розгляді цієї справи.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково та за результатами розгляду справи судом не встановлено порушень прав позивача протиправними діями (бездіяльністю, рішенням) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, а спір, у свою чергу, виник, у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, суд дійшов висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 496,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача надано Договір про надання професійної правничої допомоги адвокатом від 22.02.2022, розрахунок (акт) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги від 05.09.2022 на суму 14000,00 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Однак, розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд вважає завищеним, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши адміністративний позов, суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю даної справи.

Крім того, суд зауважує, що розгляд цієї справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), що додатково вказує на її малозначність.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи та часткове задоволення позову, суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.10.2021 № 36 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.10.2021 із урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ - 13322403).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, код ЄДРПОУ - 13814885).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна