Справа № 160/12179/22
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , а саме невиплати йому у день звільнення 31.07.2022 грошової компенсації за неотримане ним у період служби речове майно особистого користування та не оформлення довідки про виплату йому грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;
- зобов`язати відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом оформити відповідно до пунктів 27, 60 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 14.08.2013, довідку про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та виплатити йому грошову компенсацію за речове майно згідно з розрахунком вищезазначеної довідки;
- стягнути з відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.08.2022 до дня фактичного розарунку.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі наказу відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом № 108о/с-22 від 29.07.2022 він був звільнений з Державної кримінально-виконавчої служби України 31.07.2022. Перед звільненням він звернувся до керівництва відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою про виплату йому грошової компенсації вартості речового майна, що належить до видачі, однак компенсацію йому не було виплачено, тобто не здійснено фактичного розрахунку при звільненні, та не оформлено довідку про виплату такої компенсації. Тому позивач вважає, що наявні підстави для зобов`язання відповідача оформити довідку про виплату йому грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та виплатити таку грошову компенсацію згідно з розрахунком вищезазначеної довідки, а також стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2022 до дня фактичного розрахунку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
23.08.2022 у встановлений судом строк в порядку усунення недоліків позовної заяви до суду надійшла заява позивача з доданою до неї квитанцією про сплату судового збору.
Ухвалою від 26.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні); встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи; витребувано від відповідача відомості з підтверджуючими доказами щодо: розміру сум грошового забезпечення, нарахованого та виплаченого позивачу за останні два повних календарних місяці, що передували місяцю звільнення (травень, червень 2022 року), із зазначенням місяця, складових нарахованих та виплачених сум; розміру середньомісячного та середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби позивача, розрахованого відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 08.02.1995 № 100; дати подання позивачем заяви (рапорту) про виплату компенсації за неотримане ним у період служби речове майно особистого користування, із наданням копії такої заяви; розміру грошового забезпечення та інших платежів, що були фактично нараховані та виплачені при проведенні розрахунку при звільненні позивача, із визначенням їх складових, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів; розміру усіх сум, невиплачених позивачеві при звільненні, тобто розмір недоплачених сум, відомості про їх виплату із зазначенням дати, розміру сплачених коштів та виду нарахувань, розміру суми нарахованих та утриманих податків та зборів; довідку про розмір грошової компенсації вартості недоотриманого речового майна.
У відзиві, який надійшов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом вказав, що 25.07.2022 до відділу надійшла заява ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування за час проходження служби у Державній кримінально-виконавчій службі. Відповідь за вих. № 3/4-262 від 19.08.2022 на вказану заяву було надіслано позивачу засобами поштового зв`язку. Також позивачу на підставі заяви відповідно до наказу № 108о/с-22 від 29.07.2022 оформлено довідку № 26 від 29.08.2022 про нарахування грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Позивачу засобами електронного зв`язку неодноразово направлялися повідомлення про прибуття до відділу для ознайомлення з довідкою. Крім того, направлено ОСОБА_1 відповідне повідомлення № 3/4-280 від 30.08.2022 засобами поштового зв`язку. Станом на дату подання відзиву позивач до відділу не прибув. Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, що передбачено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби. У кошторисних призначеннях відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2022 рік відсутні цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби. На час подання відзиву відділ з об`єктивних причин не виплатив грошову компенсацію ОСОБА_1 . Компенсація за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення, право на її отримання виникає у разі звільнення зі служби та подання відповідної заяви (рапорту). Здійснення виплати компенсації буде можливим після отримання додаткового фінансування. Разом з відзивом відповідач надав витребувані судом докази.
Станом на час розгляду справи відповідь на відзив від позивача не надійшла. Згідно з ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на службі у Державній кримінально-виконавчій службі України з 18.12.2008 до 31.07.2022.
Наказом начальника відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом № 108о/с-22 від 29.07.2022 ОСОБА_1 , старший прапорщик внутрішньої служби, був звільнений з Державної кримінально-виконавчої служби України 31.07.2022 з посади молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом за власним бажанням відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Наказом було визначено виплатити премію за липень 2022 року в розмірі 20 відсотків без урахування премії за роботу у нічний час. Вислуга років станом на день звільнення становить: у календарному обчисленні 13 років 07 місяців 14 днів; у пільговому обчисленні 27 років 02 місяці 28 днів. Вислуга років для виплати вихідної допомоги становить 13 років 07 місяців 14 днів. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 02.07.2022.
ОСОБА_1 звернувся до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою від 21.07.2022 (зареєстрована у відділі 25.07.2022 за вх. № 265), у якій просив виплатити йому грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, не отримані ним за час служби у Державній кримінально-виконавчій службі України.
Листом відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом вих. № 3/4-262 від 19.08.2022 на заяву ОСОБА_1 повідомлено про відсутність коштів на рахунках відділу для виплати грошової компенсації та здійснення її виплати після надходження відповідних коштів.
До відзиву відповідачем додано копію листа відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом вих. № 3/4-280 від 30.08.2022, адресованого ОСОБА_1 , яким повідомлено позивача про необхідність прибуття до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом для ознайомлення з вказаною довідкою.
Станом на час розгляду справи відсутні відомості про здійснення відповідачем виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неоформлення довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та невиплати йому такої грошової компенсації, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV), держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина друга статті 23 Закону № 2713-IV).
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 23 Закону № 2713-IV).
Згідно із статтею 24 Закону № 2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, визначено Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі - Порядок № 578).
Речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань (пункт 2 Порядку № 578).
Речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно (пункт 3 Порядку № 578).
Абзацом першим пункту 22 Порядку № 578 визначено, що особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи, підприємства дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
Абзацом другим пункту 22 Порядку № 578 встановлено, що грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви (пункт 23 Порядку № 578).
Згідно із пунктом 27 Порядку № 578, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна. Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).
Відповідно до пункту 60 Порядку № 578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
У разі переміщення по службі або звільнення з неї речові атестати виписуються індивідуально на кожну особу, що вибуває, у двох примірниках, з яких перший видається під підпис особі, а другий залишається в органі чи установі, на підприємстві та додається до арматурної картки (пункт 61 Порядку № 578).
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, із посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, зазначив, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України та застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.
В той же час судова палата зауважила, що умовою для виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Аналогічні правові висновки здійснені Верховним Судом у постанові від 27.01.2021 у справі № 340/680/20.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 було звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України з посади молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом 31.07.2022. Із заявою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 звернувся до відповідача 21.07.2022, тобто під час проходження служби.
Таким чином, ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання грошової компенсації за речове майно, визначеним п. 27 Порядку № 578 та подав заяву відповідно до п. 23 Порядку № 578.
Однак, відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом не провів відповідні розрахунки та виплату, а лише частково виконав вимоги п. 60 Порядку № 578, оформивши довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
Щодо посилання відповідача на абзац 2 пункту 22 Порядку № 578 та відсутність у кошторисних призначеннях відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2022 рік коштів на цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби працівникам, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 22 Порядку № 578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
Грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Тобто, виплата грошової компенсації за наявності коштів в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, передбачена абзацом 2 пункту 22 Порядку № 578, стосується осіб рядового і начальницького складу, які продовжують проходити службу в органах кримінально-виконавчої служби.
У даній справі предметом позову є виплата грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна особам рядового і начальницького складу під час звільнення зі служби, яка регулюється пунктами 27 та 60 Порядку № 578, а тому не залежить від наявності коштів у межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Також суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.
Європейський Суд з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
У зв`язку з поданням позивачем до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом заяви щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби, у відповідача виникли правові підстави для виплати такої компенсації під час звільнення позивача.
Однак, відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію на день звільнення зі служби. Станом на час розгляду справи суду не надано відомостей про те, що відповідач здійснив виплату такої компенсації позивачу.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не оформлення довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та зобов`язання оформити таку довідку, суд зазначає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено судом, відділом охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом було оформлено довідку № 26 від 29.08.2022 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 .
Щодо вимог позивача про стягнення з відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на його користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.08.2022 до дня фактичного розарунку суд дійшов такого висновку.
Статтею 117 КЗпП України визначена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Крім того, станом на час розгляду справи відсутні відомості про проведення відповідачем остаточного розрахунку з позивачем.
Отже, оскільки при звільненні позивачу не було виплачено грошову компенсацію за неотримане ним у період служби речове майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Разом з тим, в даному випадку, підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є факт проведення остаточного розрахунку. Тобто для стягнення середнього заробітку з вказаних підстав, позивач має набути права на його стягнення з дати остаточного розрахунку та обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути проведено з дотриманням постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
Встановлення факту остаточного розрахунку є необхідним для точного визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, оскільки день фактичного розрахунку є кінцевою датою нарахування середнього заробітку за весь час затримки виплат при звільненні.
Оскільки під час розгляду даної справи судом встановлено факт невиплати відповідачем належної позивачу грошової компенсації за неотримане ним у період служби речове майно при звільненні, тобто остаточного розрахунку з ним не було проведено, та у зв`язку з тим, що відсутній на час розгляду справи факт виплати такої грошової компенсації, після чого позивач набуває права на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме з моменту отримання грошової компенсації, зазначені позовні вимоги не підлягають розгляду в межах даної справи.
При цьому суд роз`яснює право позивача на звернення до суду з такою позовною вимогою після отримання грошової компенсації за неотримане ним у період служби речове майно за час затримки розрахунку при звільненні з дотриманням порядку та умов, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».
З системного аналізу матеріалів справи, наведених норм законодавства, із врахуванням правових висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 1587,84 грн, що підтверджується квитанцією № 3904-6450-8543-5691 від 19.08.2022.
Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з частковим задоволенням вимог позивача, підлягають стягненню на його користь з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплати судового збору в сумі 793,92 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 90, 139, 246-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позов ОСОБА_1 до відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 793,92 грн (сімсот дев`яносто три гривні 92 копійки).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Надії Алєксеєнко, буд. 84, .

Повний текст рішення складено 17.01.2023.

Суддя В.В. Рянська