Справа № 480/4120/22
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2023 р. Справа №480/4120/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Опімах Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, мотивуючи позовні вимоги тим, що до 19.05.2022 вона проходила військову за контрактом у НОМЕР_2 прикордонному загоні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за час проходження якої мала бути забезпечена речовим майном за рахунок держави, однак її не було таким майном забезпечено. На підставі наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.05.2022 № 217-ОС позивача, звільнену з військової служби в запас, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, однак їй не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження служби. Крім того, як мати, яка виховує двох неповнолітніх дітей, має право на додаткову відпустку відповідно до Закону України "Про відпустки", однак при звільненні відповідач не виплатив їй грошову компенсацію такої відпустки за період з 2014 року по 2022 рік включно. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та зазначає, що невиплата грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки батькам, що виховують неповнолітніх дітей, з 2014 року по 2022 рік та невиплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно порушує її конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. Просить позов задовольнити.
Відповідач позов не визнав, у наданому суду відзиві на позовну заяву зазначив, що НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів відповідно до ст.ст. 48, 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки на утримання персоналу лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. Вказує, що позивач дійсно має право на грошову компенсацію за неотримане речове майно та перебуває в черзі на отримання вказаної компенсації, однак у відповідача наразі відсутні бюджетні асигнування для виплати грошової компенсації вартості недоотриманого речового майна. Після перерахування Адміністрацією Державної прикордонної служби України таких асигнувань на рахунок НОМЕР_2 прикордонного загону грошова компенсація буде виплачена позивачці в повному обсязі. За таких обставин відповідач, який фактично є виконавцем бюджету, діє в полі правових обмежень, а тому не визнає протиправності своїх дій. Вважає, що порушень чинного законодавства ним не допущено. Що стосується вимоги виплатити грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки батькам, які виховують неповнолітніх дітей, зазначає, що для отримання такої відпустки жінка окрім заяви про надання цієї відпустки, копії свідоцтва про народження дитини та розірвання шлюбу, має надати роботодавцю офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує відсутність участі батька або особи, що його замінює, у вихованні дитини. Крім того, оскільки додаткова соціальна відпустка, передбачена ст. 19 Закону України "Про відпустки", надається один раз протягом календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік. Разом з тим, у НОМЕР_2 прикордонному загоні ДПСУ відсутні будь-які заяви позивача про надання їй додаткової відпустки як одинокій матері та документи на підтвердження того, що вона мала статус одинокої матері в період проходження військової служби з 2014 по 2022 роки. Отже, не виплативши грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як одинокій матері, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства і в межах наданих повноважень. Просив у задоволенні позову відмовити.
Позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила, що дії відповідача не грунтуються на вимогах закону, а тому є протиправними. Просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Вивчивши матеріали справи й оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач проходила службу за контрактом у НОМЕР_2 прикордонному загоні ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 17.05.2022 № 214-ОС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 19.05.2022 № 217-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.12-13).
За час проходження військової служби позивач не була забезпечена речовим майном за рахунок держави.
Відповідно до копій свідоцтв про народження позивач має двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14,15).
Задовольняючи позовні вимоги в частині, суд враховує таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1-2 Закону у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. (ст. 2 Закону).
Відповідно до ст. 9-1 Закону речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначає Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. N 178 (далі Порядок N 178).
Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку N 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, у разі звільнення з військової служби.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року (п.п. 4, 5 Порядку N 178).
Відповідно до п.п. 292, 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009, після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з часу виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
Крім того, системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про наявність права звільненої з військової служби особи на грошову компенсацію за невикористане речове майно незалежно від обставин звільнення, що, у свою чергу, відповідає обов`язку військової частини провести повний розрахунок зі звільненим військовослужбовцем до виключення зі списків особового складу.
У спірних правовідносинах позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення на підставі наказу від 19.05.2022 № 217-ОС, при цьому в зазначеному наказі не йдеться ані про суму нарахованої грошової компенсації за невикористане речове майно ані про виплату їй такої компенсації.
Разом з тим за змістом ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п.п. 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідачем протиправно не було проведено з нею усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Зважаючи на викладене, суд не враховує доводи відповідача про те, що з урахуванням відсутності коштів для виплати зазначеної компенсації, позивач не набула права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у день виключення зі списків особового складу військової частини, оскільки виплата такої компенсації при звільненні не поставлена в залежність від наявності бюджетних асигнувань на відповідні цілі, а відтак не може бути підставою позбавлення позивача визначеного законом права на компенсацію вартості за неотримане речове майно. Крім того, відмова отримати речове забезпечення не означає припинення права на компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі речового майна; 2) грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.
Отже, позивач має право на виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки на час прийняття наказу про виключення її зі списків особового складу військової частини така компенсація їй не виплачувалася.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що відповідач, не виплативши позивачці грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, не дотримався вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року N 1115/2009, та Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. N 178, такі дії не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачці грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки батькам, які виховують неповнолітніх дітей, за період з 2014 року по 2022 рік, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу.
Обгрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, позивач посилається на положення ч. 1 ст. 19 Закону України "Про відпустки", відповідно до якої одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (статті 73 Кодексу законів про працю України). Зазначає, що на підставі цієї норми вона як мати двох неповнолітніх дітей має право на додаткову оплачувану відпустку. Разом з тим, оскільки вона проходила військову службу в особливий період, а в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової соціальної відпустки, то має право на грошову компенсацію такої відпустки.
Суд враховує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Позивач зазначає, що має право на додаткову оплачувану відпустку як мати двох неповнолітніх дітей. Разом з тим, всупереч вимогам ст. 77 КАС України не надала суду доказів на підтвердження того, що вона виховує їх без батька, або ж доказів того, що право на таку відпустку у період з 2014 року по 2022 рік не використав батько дітей. Доказів того, що позивач надавала до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) заяви про надання цієї відпустки, копії свідоцтва про народження дітей та розірвання шлюбу, а також документи на підтвердження відсутності участі батька або особи, що його замінює, у вихованні дітей також не надала. На запит суду про надання таких доказів відповіді не надала.
Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати, що позивач має право на додаткову відпустку, передбачену ст. 19 Закону України "Про відпустки", та, відповідно, на виплату компенсації за її невикористання. За таких обставин у спірних правовідносинах суд не знаходить ознак порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та законних інтересів позивача, його дії відповідають критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, тому за наведених обставин і правових норм в цій частині вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Осьмаковим О.А. 20.05.2022 укладено Договір про надання правової допомоги № 11-05/22 (а.с.17-18). Відповідно до умов договору гонорар адвоката визначається актами виконаних робіт, які є невід`ємною частиною договору. На підтвердження оплати послуг адвоката у розмірі 2000,00 грн надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 08-05/22 від 24.05.2022 (а.с.18а).
Опис виконаних адвокатом робіт викладено в Акті виконаних робіт (наданих послуг) № 05-05/22 від 24.05.2022, відповідно до якого обсяг наданої правової допомоги становить: попереднє вивчення матеріалів, формування позиції та консультування; опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та вивчення судової практики; підготовка позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності в/ч НОМЕР_1 , зобов`язання вчинити дії; складання процесуальних документів в процесі судового розгляду (заяв, скарг, пояснень, відповідей тощо) незалежно від кількості та обсягу, представництво в суді (незалежно від кількості засідань) всього на суму 2000,00 грн (а.с.19).
При цьому суд не має права змінювати розмір гонорару і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, з аналізу статті 134 КАС України випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу, зокрема, неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
У даному випадку суд бере до уваги, що адвокатом дійсно складений адміністративний позов, вчинено процесуальні дії, безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи. При цьому розмір витраченого часу та вартість погоджена сторонами у договорі та не спростована відповідачем.
Позивач документально підтвердила, що вона сплатила кошти на виконання договору про надання правової допомоги. Тобто цей гонорар був фактичним. У свою чергу, відповідач всупереч ч. 7 ст. 134 КАС України не довів неспівмірність витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та з урахуванням сплати позивачем за подання адміністративного позову судового збору у розмірі 1984,80 грн (а.с.22), а також беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) 2992,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат, зокрема: 992,40 грн в рахунок відшкодування судового збору та 2000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_5 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 2992,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах