Справа № 320/9667/22
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року № 320/9667/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Перепелиця А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС у Київській області в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (форма Ф) Головного управління ДПС у Київській області від 07.09.2022 №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірними податковими повідомленнями-рішення нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Проте контролюючий орган неправомірно визначив позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, оскільки не з`ясував, що позивач в 2021 році не був власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, зазначених в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що згідно з відомостями, наявними в органах ДПС відповідно до ІТС "Податковий блок", ОСОБА_1 має у власності об`єкти нежитлової нерухомості, тому позивачу було здійснено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та правомірно сформовано оскаржені податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.10.2022 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що 31 березня 2020 року припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 82,10 кв.м., на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об?єкта нерухомого майна, серія та номер 2-25/03/2020, виданий 25.03.2020, видавник ТОВ «Бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №06039310 від 03.04.2020.

Вишевказаний об?єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , площею 82,10 м2, поділений на три окремі об?єкти нерухомого майна: об?єкт №1 - квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 36,3 кв.м.; об?єкт №2 - квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 17,3 кв.м.; об?єкт №3 - квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 34.0 кв.м.

Новоутворений об?єкт нерухомого майна - квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 36,3 кв. м., відчужений ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 14.05.2020, посвідченого приватним нотаріусом Гуцевич О.О., зареєстровано в реєстрі за №517.

Згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2020, посвідченого приватним нотаріусом Падалка Р.О., зареєстрованого в реєстрі за №1573, позивачем відчужено новоутворений об?єкт нерухомого майна - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , загальною плошею 34,0 кв.м.

Новоутворений об?ект нерухомого майна - квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 173 кв.м. відчужений ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 04.09.2020, посвідченого приватним нотаріусом Глаговською О.В., зареєстровано в реєстрі за №1038.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 03.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №2893, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 80, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 14,3 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1557, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 73, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 11,4 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1558, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 74, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 10,7 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 11.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1344, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 91, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 загальною площею 19,6 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3550, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 92, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 13,1 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 10.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3068, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 94, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 10,4 кв. м.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1554, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 101, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 14,0 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №3256, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 107, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 10,7 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщения від 25.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реестрі за №6395, позивачем відчужено об?ект нерухомого майна - нежитлове приміщения за номером 110, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 12.1 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщения від 11.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в ресстрі за №1340, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення за номером 111, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 12,1 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 11.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Шевковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №1339, позивачем відчужено об?єкт нерухомого майна - нежитлове приміщения за номером 112, розташоване у будинку за номером АДРЕСА_7 , загальною площею 12,3 кв.м.

Надалі контролюючим органом щодо позивача прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Ф", якими визначено суми податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік від 07.09.2022 №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення від 07.09.2022 №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031 протиправними, звернувся з позовом до суду.

Законом України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01.01.2015, шляхом викладення в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стали об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частка.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту наведених норм слідує, що оподаткуванню належать об`єкти нежитлової нерухомості, ставки для таких встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування об`єктів нерухомості. Крім того, інформація, необхідна для розрахунку та справляння податку систематично надходить до контролюючих органів від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно й органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Як встановив суд, позивач відчужив належні йому приміщення, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Отже, починаючи з другої половини 2020 року ОСОБА_1 не був власником жодного з об`єктів нерухомого майна, за які в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях контролюючий орган визначив податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що згідно з відомостями, наявними в органах ДПС, позивач мав у власності зазначені приміщення, оскільки така інформація є службовою та використовується контролюючими органами з метою здійснення податкового контролю і не зумовлює для платників податків змін у структурі податкових зобов`язань. При цьому, інформація про факти набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, контролюючим органом за відсутності на те правових підстав, необґрунтовано нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому, спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та, відповідно, їх слід скасувати.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що за результатами розгляду справи, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 480/828/19.

Згідно із частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу до суду надано копії таких документів: свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; рахунок на оплату № 117 від 17 жовтня 2022 року на суму 10000 грн; договір про надання правової допомоги №541-13/10/2022 від 13 жовтня 2022 рок; додаткову угоду №1 до договору №541-13/10/2022 про надання правової допомоги від 13 жовтня 2022 року; договір про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2022 року; квитанцію №0.0..1 від 19.10.2022.

Досліджуючи додані документи, суд вказує на відсутність серед них акту прийому-передачі наданих послуг. Вказане свідчить про відсутність належного документального підтвердження витрат на правову допомогу.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №814/1258/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, розрахунком (калькуляцією) вартості правової допомоги в розрізі виконаних адвокатом процесуальних чи підготовчих дій, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 також виснувала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин зацікавлена особа повинна надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про їх відшкодування.

Зміст наведених положень дає підстави для висновку про те, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами оцінки доказів, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи наведене, з огляду на те, що витрати на правову допомогу у цій справі документально не підтверджені та не доведені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 07.09.2022 №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031, №0-1031.

Стягнути на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Перепелиця А.М.