Справа № 380/7343/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/7343/21 пров. № А/857/13000/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року (суддя Гулик А.Г., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУПФУ у Львівській області), в якому просив: зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу, стаж від здійснення підприємницької діяльності, а саме за 1999 рік на підставі копій одноразових патентів на право продажу товарів в межах України, за 2002 рік на підставі копій квитанцій про сплату фіксованого податку, за 2003 рік на підставі копій патентів, а також зарахувати до страхового стажу ведення позивачем підприємницької діяльності за період з 01.01.2006 по 31.12.2020 на підставі форми ОК-5, яка підтверджує сплату страхових внесків. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при призначенні пенсії неправильно обрахував страховий страж позивача. Так, з 08.07.1999 по 06.12.2010 позивач перебував на обліку в Дрогобицькій ДПІ Головного управління ДПС у Львівській області та сплачував страхові внески, що підтверджується копіями одноразових патентів на право продажу товарів в межах України за 1999 рік, копіями квитанцій про сплату фіксованого податку за 2002 рік, копіями патентів за 2003 рік, а також формами ОК-5 за 01.01.2006 по 31.12.2020. Проте, відповідач безпідставно не включив вказані періоди до страхового стажу позивача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення, та прийняти нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ним надані докази здійснення підприємницької діяльності, а саме свідоцтво державної реєстрації, довідка з податкового органу, патенти, декларації, договір про надання торгового місця та послуг, та сплати оренди, а відтак має право на зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ у Львівській області, як одержувач пенсії.

05.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії (зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004). До заяви додав довідку Головного управління ДПС у Львівській області ДПС України від 29.12.2020 №10/13-0155-01-10, в якій зазначено, що він перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 08.07.1999 по 31.12.2003 як платник прибуткового податку.

12.01.2021 відповідач прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю підстав для зарахування періоду з 08.07.1999 по 31.12.2003 через відсутність інформації про систему оподаткування, на якій перебував позивач.

05.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку з включенням до його страхового стажу періоду з 01.01.2006 по 31.12.2010.

Листом від 01.04.2021 №3505-2799/Р-52/8-1300/21 позивачу роз`яснено порядок звернення до органу Пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та зарахування до стажу відповідного періоду підприємницької діяльності. Вважаючи відмову відповідача у перерахунку пенсії та зарахуванні спірного періоду до страхового стажу протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на систему оподаткування, яку обрав позивач у спірні періоди, зарахування страхового (трудового стажу) було можливим виключно за умови сплати страхових внесків, однак докази сплати таких страхових внесків позивачем відсутні. Таким чином період з 1999 по 2003 роки не підлягає зарахуванню до страхового стажу. Стосовно періоду з 2006 по 2010 роки зазначив, що рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачу із зарахуванням до стажу періоду з 01.01.2006 по 31.12.2012 відповідачем не приймалося, а відтак підставність позовних вимог у цій частині не може бути предметом судового дослідження.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення в Україні здійснюється відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що він регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на вказані відносини лише у випадках, передбачених вказаним Законом, або в частині, що не суперечить вказаному Закону.

Відповідно до понятійного апарату Закону № 1058-IV:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до вказаного Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; - пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених вказаним Законом; - страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із вказаним Законом і за який сплачено страхові внески; - страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В абзаці першому частини першої статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за, який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу третього підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).

Як вірно зазначає суд першої інстанції, аналіз наведених нормативних положень дає підстави для висновків, що перелік документів, які надають право на зарахування певного періоду до страхового стажу, залежить від системи оподаткування, на якій перебувала особа.

Як свідчать матеріали справи, 05.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії (зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004).

До заяви додав довідку Головного управління ДПС у Львівській області ДПС України від 29.12.2020 №10/13-0155-01-10, в якій зазначено, що він перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 08.07.1999 по 31.12.2003 як платник прибуткового податку. У вказаній довідці відсутня інформація про систему оподаткування, на якій перебував позивач у спірний період.

12.01.2021 відповідач прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю підстав для зарахування періоду з 08.07.1999 по 31.12.2003 до страхового стажу через відсутність інформації про систему оподаткування, на якій перебував позивач.

Суд першої інстанції витребував від Головного управління ДПС у Львівській області інформацію про систему оподаткування, на якій перебував ОСОБА_1 , як суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець за період з 08.07.1999 по 31.12.2003 із зазначенням інформації про сплату податків за такий період. На виконання ухвали суду отримано відповіді від 05.04.2021 №2743/5/13-01-55-01-10 та б/д і б/н, отримана 15.04.2022 вх.№4983.

Згідно з наданою інформацією за період з 08.07.1999 по 31.12.2003 позивач перебував на загальній системі оподаткування, що підтверджується довідкою Головного управління ДПС у Львівській області (вх. №4983ел від 15.04.2022).

А тому, як правильно зазначає суд першої інстанції, для зарахування до страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування (з 08.07.1999 по 31.12.2003) необхідно підтвердити сплату страхових внесків за вказаний період.

Оформлення довідки для підтвердження сплати страхових внесків здійснюється за формою, розміщеною у додатку 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562.

Відомості такої довідки містять інформацію про сплату страхових внесків, єдиного внеску з 01.07.2000, з часу запровадження персоніфікованого обліку. Такі відомості будуть повними за умови, що підприємець був своєчасно зареєстрований у відповідному територіальному управлінні Пенсійного фонду і своєчасно сплачував страхові внески (в подальшому єдиний внесок).

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Пункт 1 частини 2 статті 22 Закону № 1058-IV передбачає, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно із згаданим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених зазначеним Законом.

Пункт 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998, передбачав, що персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з пунктом 5 вказаного Положення персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Відповідно до пунктів 6-7 вказаного Положення уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України «Про інформацію» має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 вказаної Постанови. Уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

З системного аналізу наведених норм видно, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України. Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Крім того, згідно з пунктом 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №5-5 від 10.06.1994, яка була чинною у спірний період, усі підприємства,у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов`язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток № 1).

Відповідно до пункту 18 Інструкції №5-5 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій. Громадянам, які займаються підприємницькою діяльністю на основі патенту, нараховуються внески з тієї суми доходу, з якої визначається плата за патент.

Пунктами 2.1, 2.2 Інструкції про порядок обчислення сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових внесків до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996, яка була чинною у спірний період, платниками обов`язкових внесків на державне соціальне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції від 06.09.1996 №11-1 платники, перелічені в пунктах 2.2, 2.4 зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за юридичною адресою, а платники, зазначені у п. 2.7 - за постійним місцем проживання.

Враховуючи вищеназвані положення, слід зробити висновок, що у період з 1993 по 01.07.2000 на законодавчому рівні передбачалось зарахування до страхового (трудового) стажу для обчислення пенсій періоду здійснення підприємницької діяльності за умови сплати підприємцями страхових внесків до Пенсійного фонду України, які підлягали обов`язковій реєстрації, як платники внесків в органах пенсійного фонду.

Тобто, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме: до 01.07.2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі №643/20104/15-а, відповідно до якої, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01.07.2000довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Колегія суддів вказує, що у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату внесків, відомості про сплату позивачем страхових внесків за період з 1999 по 2003 роки відсутні.

Апелянт покликається на те, що ним надані докази здійснення підприємницької діяльності, а саме свідоцтво державної реєстрації, довідка з податкового органу, патенти, декларації, договір про надання торгового місця та послуг, та сплати оренди, а відтак має право на зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що слід відхилити доводи позивача про необхідність зарахування періоду з 1999 по 2003 роки до його страхового стажу на підставі одноразових торгових патентів на право продажу товарів в межах України, копій квитанцій про сплату фіксованого податку та копій патентів, з огляду на вищенаведене.

Зазначені апелянтом документи можуть слугувати підставою для зарахування до страхового стажу певного періоду за умови перебування особи на спрощеній системі оподаткування.

Водночас, як встановлено, за період з 08.07.1999 по 31.12.2003 позивач перебував на загальній системі оподаткування.

Таким чином, з огляду на систему оподаткування, яку обрав позивач у спірні періоди, зарахування страхового (трудового стажу) було можливим виключно за умови сплати страхових внесків (єдиного соціального внеску).

Доказів сплати позивачем страхових внесків (єдиного соціального внеску) судом не здобуто.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказані обставини свідчать про відсутність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу, стаж від здійснення підприємницької діяльності, а саме за 1999 рік на підставі копій одноразових патентів на право продажу товарів в межах України, за 2002 рік на підставі копій квитанцій про сплату фіксованого податку, за 2003 рік на підставі копій патентів.

Стосовно вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ведення позивачем підприємницької діяльності за період з 01.01.2006 по 31.12.2010 на підставі форми ОК-5 слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 44 Закону України № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 5 статті 45 Закону України № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з Порядком № 22-1 заява про перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).

Тобто, незалежно від наявності права особи на пенсію чи на перерахунок пенсії існує обов`язкова процедура звернення до органу, що призначає пенсії із заявою встановленого зразка. Таким чином, призначенню пенсії за віком відповідно до Закону України № 1058-IV передує подання особою документів, визначених законодавством, що у свою чергу зумовлює обов`язок пенсійного органу призначити таку.

Згідно з матеріалами справи, 05.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у зв`язку з включенням до його страхового стажу періоду з 01.01.2006 по 31.12.2010.

Листом від 01.04.2021 №3505-2799/Р-52/8-1300/21 позивачу роз`яснено порядок звернення до органу Пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії та зарахування до стажу відповідного періоду підприємницької діяльності.

Рішення по суті розгляду поданої позивачем заяви не приймалося, у зв`язку з невідповідністю її вимогам Порядку №22-1.

Таким чином видно, що рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії позивачу із зарахуванням до стажу періоду з 01.01.2006 по 31.12.2010 відповідачем не приймалось.

Також, як вбачається з витягу з пенсійної справи №78 вказані періоди зараховані позивачу до страхового стажу відповідно до сплачених ним страхових внесків.

Зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоду з 01.01.2006 по 31.12.2010 як спосіб захисту допускається у випадку встановлення факту протиправної відмови відповідачем у такому зарахуванні. Однак, заява позивача про перерахунок пенсії із зарахуванням до страхового стажу спірного періоду відповідачем по суті не розглядалась. Таким чином,підставність позовних вимог у цій частині не може бути предметом судового дослідження до прийняття відповідачем відповідного рішення про відмову в зарахуванні до страхового стажу періоду з 01.01.2006 по 31.12.2010, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити у зв`язку із передчасністю.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року в справі №380/7343/21- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар