Справа № 620/1639/22
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
17 січня 2023 року Чернігів Справа № 620/1639/22
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 09.12.2022 звернувся до суду із заявою, в якій просить:
1. визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року по справі № 620/1639/ 22;
2. зобов`язати суб`єкта владних повноважень (боржника) - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати до суду у місячний строк з дня набрання чинності ухвали суду звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року по справі № 620/1639/ 22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області;
3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статей 14, 370, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, та вжити заходів щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/1639/ 22 від 01.06.2022.
Ухвалою суду від 14.12.2022 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 620/1639/22 призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області у строк до 19.12.2022 подати до суду письмові пояснення щодо наведених у заяві позивача обставин та докази на їх підтвердження.
У запереченнях на пояснення позивач заперечував щодо викладених доводів відповідача та вказав, що після 08.09.2022 (дати набуття рішенням законної сили) змін у законодавстві України щодо пенсійного забезпечення не було, відповідно Головне управління згідно із статтею 19 Конституції України має обов`язок провести нарахування і виплату пенсії без обмеження. Проте відповідач виплатив пенсію з обмеженням її максимальним розміром та без врахування індексації, передбаченої постановою КМУ № 118 від 16.02.2022. Також позивач вказав про те, що постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 було затверджено Постанову № 20-1 «Про затвердження Порядку ведення обліку рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою». Проте наказом Міністерства юстиції України 07 квітня 2021 року № 1284/5 визнано такою, що втратила чинність. Зазначив, що згідно листів заступника Міністра фінансів України у відповідь на його запит про окрему бюджетну програму вказано, що Пенсійний фонд України не звертався до Міністерства фінансів України і до Верховної Ради із пропозиціями про створення окремої бюджетної програми. Позивач наголошує на тому, що Головне управління неправомірно вказує на те, що рішення суду від 01.06.2022 у справі № 620/1639/22 виконано.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 у справі № 620/1639/22 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо проведення виплати нарахованої пенсії ОСОБА_1 після її перерахунку з 01.04.2019 з обмеженням її максимального розміру 10-ма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату нарахованої пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.04.2019 по 03.12.2020 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2021 № ФЧ61655 у розмірі 74% від розміру грошового забезпечення, без обмежень її максимального розміру 10-ма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату нарахованої пенсії по 2 групі інвалідності ОСОБА_1 з 04.12.2020 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 18.05.2021 № ФЧ61655 у розмірі 80% від розміру грошового забезпечення, без обмежень її максимального розміру 10-ма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат /а. с. 70-78/.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2022 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року - без змін /а. с. 119-124/.

29.09.2022 Чернігівським окружним адміністративним судом видано два виконавчі листи № 620/1639/22.

Постановами старшого державного виконавця ОСОБА_2 від 19.10.2022 відкриті виконавчі провадження № 70111518 та № 70111404 з виконання виконавчих документів /а. с. 166, 167/.

Відповідно до перерахунків пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 01.04.2019, з 01.07.2019, з 01.12.2019, з 01.07.2020, з 01.12.2020, з 04.12.2020, з 01.07.2021, з 01.12.2021, з 01.03.2022, з 01.07.2022, з 01.10.2022, з 01.12.2022 пенсія позивачу виплачена з урахуванням максимального розміру /а. с. 191-195, 158, 159/.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини першої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Згідно із частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, аналіз положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Згідно з частинами 1, 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (пункт 40).

З огляду на викладене, суд акцентує увагу на тому, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.

Водночас суд звертає увагу на те, що згідно з наявними у матеріалах справи перерахунками пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , відповідач всупереч рішенню Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 у справі № 620/1639/22, яке набрало законної сили, здійснив виплату пенсії позивачу, обмеживши її розмір максимальним розміром, який не перевищує 10 прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність.

У відповідності до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожній фізичній або юридичній особі забезпечується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У свою чергу, як встановлено судом, позивач мав обґрунтовані та розумні сподівання на перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру 10-ма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, здійснивши перерахунок пенсії позивачу з урахуванням обмеження її максимального розміру 10-ма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідач невиправдано втручається у право позивача на мирне володіння належними йому грошовими коштами.

Такі дії свідчать про порушення відповідачем частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція була викладена і Верховним Судом у постановах від 31.01.2018 (справа № 523/4930/15-а К/9901/1120/18) та від 24.04.2018 (справа № 686/12623/17 К/9901/849/17).

Отже, судом встановлено обставини, які свідчать про недобросовісність дій відповідача під час виконання рішення суду, його умисне ухилення від його виконання.

Відповідно до рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним.

Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24).

У розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат, у тому числі, у разі їх невиплати є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та № 71378/10).

Щодо виплати ОСОБА_1 суми заборгованості за минулий період у розмірі 233473,70 грн суд зазначає, що відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Отже, виплата пенсій, призначених на підставі Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області виключно за рахунок коштів Фонду, передбачених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Водночас в силу вимог статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені судом обставини справи вказують на неможливість самостійного виконання відповідачем рішення суду у частині виплати позивачу різниці перерахованої пенсії, що обумовлюється відсутністю у відповідача належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для виплати вказаної заборгованості.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Проте одночасно суд звертає увагу на те, що відповідач, посилаючись на проведення виплати коштів на виконання судового рішення у порядку черговості, не надає жодного доказу щодо перебування стягувача у відповідній черзі.

За таких обставин суд вважає, що є правові підстави для встановлення судового контролю в порядку, визначеному статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України та визнання бездіяльності протиправною згідно із статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статей 14, 370, 373 КАС України, та вжити заходів щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 у справі № 620/1639/22.

Керуючись статтями 14, 241-243, 248, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 620/1639/22 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 620/1639/22.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надати до суду, у місячний строк з дня набуття чинності ухвалою суду, звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 620/1639/ 22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статей 14, 370, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, та вжити заходів щодо виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі № 620/1639/ 22.

Ухвалу суду направити сторонам у справі.

Ухвала набуває законної сили в строк та порядок, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подавши апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 17.01.2023.

Суддя О.В. Заяць