Справа № 240/12811/21
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2023 року

м. Київ

справа №240/12811/21

адміністративне провадження № К/990/33454/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Тацій Л.В.,

суддів: Стрелець Т.Г., Стеценка С.Г.,

перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 240/12811/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

09.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яка призвела до ненарахування та невиплати йому з 17.07.2018 підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, встановленого ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- зобов`язати відповідача провести з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, визначеним законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 позов задоволено.

Вказане рішення набрало законної сили і у апеляційному порядку не переглядалось.

У 2022 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 у цій справ.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 відмовлено у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивач оскаржив її в апеляційному порядку і ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 апеляційну скаргу залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків шляхом сплати судового збору.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022, апеляційну скаргу позивача повернуто, через неусунення недоліків, вказаних в ухвалі Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022.

Не погоджуючись з ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 про повернення апеляційної скарги, позивач оскаржив її у касаційному порядку.

Верховний Суд ухвалою від 07.12.2022 касаційну скаргу залишив без руху. Надав скаржникові десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: надання платіжного документа про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2481,00 грн.

Згідно з даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали суду від 07.12.2022 скаржник отримав 15.12.2022.

На виконання вказаної ухвали скаржник засобами поштового зв`язку направив клопотання про звільнення від сплати судового збору, яке надійшло до суду 21.12.2022.

У вказаному клопотанні скаржник посилається на те, що оскаржувана ухвала стосується питання контролю за виконанням судового рішення, передбаченого статтею 382 КАС України, який суд здійснює у межах єдиного провадження, в якому питання сплати судового збору вже було вирішене при зверненні до суду. Таким чином, на думку заявника за відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення на заявника не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою, а тому, відповідно, з касаційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, постановленої за результатами її розгляду. При цьому, позивач посилається на висновки Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 2а/0470/2563/12, від 22.01.2020, від 11.08.2021 у справі № 560/4364/19, від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19, від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18, від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19, від 22.02.2021 у справі № 922/3439/19, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20.

Вивчивши вказане клопотання, колегія суддів встановила, що скаржник не врахував усіх мотивів і роз`яснень, наданих судом в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху, та не усунув недоліків касаційної скарги.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI).

Відповідно до статті 1 Закону № 3674-VI судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Об`єктами справляння судового збору є процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 Закону № 3674-VI. Так само ця норма визначає процесуальні документи, за подання яких судовий збір не справляється (частина друга статті 3 цього Закону).

Статтею 4 Закону № 3674-VI установлює розміри ставок судового збору стосовно документів, за подання яких справляється судовий збір. При цьому розміри ставок судового збору залежать від характеристики об`єкта справляння - позовна заява, скарга чи інша заява (у деяких випадках - у поєднанні з характеристикою суб`єкта, який звертається до суду).

Приписами статті 4 Закону № 3674-VI не передбачено ставки судового збору за звернення із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення.

За відсутності законодавчо встановлених ставок судового збору за звернення до суду із заявою про встановлення контролю за виконанням судового рішення, на позивача не поширюється обов`язок сплати судового збору за звернення до суду з такою заявою, а тому, відповідно, і з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, прийнятою за результатами її розгляду.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією щодо застосування статті 132 КАС України та статті 4 Закону №3674-VI, викладеною у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 2а/0470/2563/12, від 11.08.2021 у справі № 560/4364/19 та від 05.05.2022 у справі № 520/9769/19.

Згідно з підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI за подання до адміністративного суду касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначене положення стосується подання касаційних скарг на всі без винятку ухвали адміністративного суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом № 3674-VI справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.05.2018 у справі № 915/955/15.

Отже враховуючи, що скаржником оскаржується ухвала суду апеляційної інстанції, якою по суті не вирішено заяву скаржника про встановлення контролю за виконанням судового рішення, а лише повернуто апеляційну скаргу, то судовий збір за подання касаційної скарги на вказану ухвалу суду апеляційної інстанції повинен сплачуватись.

За таких обставин, підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні, а тому у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити.

Таким чином, є підстави вважати, що у встановлений судом строк недоліки касаційної скарги заявник не усунув, вимоги ухвали про залишення скарги без руху не виконав.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до другого речення частини шостої статті 332 КАС України питання про повернення касаційної скарги суд касаційної інстанції вирішує протягом двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З огляду на наведене, подана у цій справі касаційна скарга підлягає поверненню її заявникові.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 251, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2022 у справі № 240/12811/21 - повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Суддя С.Г. Стеценко

Суддя Т.Г. Стрелець