Справа № 120/2928/22-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2928/22-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

17 січня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області (УСЗН Хмільницької РДА) в якому просив:

-визнати протиправною відмову УСЗН Хмільницької РДА у нарахуванні та сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за позивача за період з 01.01.2002 по 01.08.2016, здійснення ним догляду за особою із інвалідністю І групи ОСОБА_2 , який згідно висновку МСЕК потребував постійного стороннього догляду;

- зобов`язати УСЗН Хмільницької РДА здійснити нарахування та сплату єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за позивача за період з 01.01.2002 по 01.08.2016 часу здійснення ним догляду за особою із інвалідністю І групи ОСОБА_2 , який згідно висновку МСЕК потребував постійного стороннього догляду.

20 вересня 2022 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, починаючи з 01.01.2022 позивач перебуває на обліку в УСЗН Хмільницької РДА Вінницької області та отримує допомогу по догляду за особою з інвалідністю першої групи - сином ОСОБА_2 .

Так, 07.02.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсі за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте, листом від 17.02.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача про відсутність підстав для призначення йому пенсії за віком, з огляду на відсутність у нього необхідного страхового стажу.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області не зараховано до страхового стажу період здійснення позивачем догляду за особою з інвалідністю першої групи з 01.01.2002 по 01.08.2016.

Підставою для не зарахування відповідного періоду до страхового стажу позивача слугувало те, що Управлінням праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, яке ліквідоване у 2016 році та Управлінням соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, яке було створено у 2016 році, не сплачувались страхові внески.

Так, 04.02.2022 позивач звернувся до УСЗН Хмільницької РДА із заявою, в якій просив здійснити нарахування та перерахування до Пенсійного фонду України єдиного соціального внеску за період з 01.01.2002 по 01.08.2016.

Однак, листом від 16.02.2022 позивача було повідомлено, що Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.03.2018 знято з державного реєстру та припинило свою діяльність як юридична особа.

Також, відповідач зазначив, що Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області було ліквідовано без правонаступництва, а тому Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації не є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області.

Крім того, на прохання позивача внести зміни по сплаті єдиного соціального внеску через Державну податкову службу України, відповідач повідомив, що це є неможливим, адже Управління соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації не володіє базою даних про нарахування та виплату єдиного соціального внеску за період до 07.04.2016 та не може провести нарахування, оскільки не являлось страхувальником відповідно до законодавства.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058 (Закон №1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004, передбачає перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи і встановлення прямої залежності розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з якого були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Статтею 11 Закону №1058-IV визначено осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Згідно п. 9 ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю І групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 вказаного Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

При цьому, у спірний період вказана норма була викладена в іншій редакції у пункті 14 статті 11 Закону №1058-IV, відповідно до якого загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребу постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 (Порядок №558), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Пунктом 5 Порядку №558 (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) компенсація призначається і виплачується органом праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи, якій надаються соціальні послуги.

Згідно п. 2 ст. 14 Закону №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), страхувальниками відповідно до цього Закону є: підприємства, установи, організації, військові частини та органи, які виплачують заробітну плату (винагороду), грошове забезпечення, допомогу, - для осіб, зазначених у пунктах 6-9,11 і 12 статті 11 цього Закону.

За осіб, зазначених у пунктах 8, 11-14, 16 статті 11 цього Закону, страхові внески сплачуються в порядку і строки, визначені Кабінетом Міністрів України, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, коштів цільових фондів, з яких цим особам сплачуються відповідно грошове забезпечення, страхові виплати, допомога і компенсації (ч. 6 ст. 20 Закону №1058-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, на виконання вказаної вище норми постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2004 №1092 затверджено Порядок нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин (Порядок №1092), який, зокрема, визначає механізм сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України за непрацюючих працездатних осіб, що здійснюють догляд за інвалідом I групи.

Відповідно до п.п. 3, 8 Порядку №1092 (який був чинний до 02.03.2011) обчислення і сплата страхових внесків за вказаних осіб провадиться страхувальниками районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення за рахунок коштів, з яких виплачується грошове забезпечення, допомога або компенсація.

Згідно п. 7 Порядку №1092 (який був чинний до 02.03.2011) страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування відповідних сум з їх банківських рахунків на рахунки управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах за місцезнаходженням цих страхувальників.

При цьому, системний аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Так, особа, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю 1 групи підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню за умови отримання нею компенсаційних виплат, з яких здійснюється відрахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що, в свою чергу, зумовлює виникнення у такої особи страхового стажу.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Хмільницької РДА №14 від 19.01.2022, позивач дійсно перебував на обліку в управлінні та одержував допомогу по догляду за особою з інвалідністю першої групи - ОСОБА_2 в період з 01.01.2002 по 04.01.2022.

Проте, у період з 01.01.2002 по 01.08.2016 сплата страхових внесків за позивача діючим на той момент Управлінням праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області (ліквідоване у 2016 році) не здійснювалась.

Так, відсутність факту сплати страхових внесків за позивача у відповідний період порушує його право на пенсійне забезпечення, адже, як слідує із матеріалів справи, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не зараховує відповідний період догляду за особою з інвалідністю першої групи до його страхового стажу.

Однак, особа не має відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо сплати до Пенсійного фонду України страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, таку відповідальність несе страхувальник, у даному випадку орган, що в спірний період виплачував позивачу компенсаційну виплату як особі, яка здійснювала догляд за особою з інвалідністю 1 групи.

Дана обставина не може бути підставою для не зарахування спірного періоду до страхового стажу.

Проте, відповідач не може здійснити нарахування єдиного внеску за спірний період, адже у даний період він не був страхувальником відповідальним за сплату таких внесків за позивача, а тому не вчиняв жодних протиправних дій чи/або бездіяльності.

Крім того, відповідач не є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області, а саме лише наявність ідентичних повноважень у юридичних осіб не може бути самостійною підставою для зобов`язання відповідача вчинити дії, які не були своєчасно вчинені іншою юридичною особою, яка уже є ліквідованою.

Враховуючи викладене вище, а також характер спірних відносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, а тому належним способом захисту порушених його прав відповідатимуть позовні вимоги, звернуті саме до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та полягатимуть у визнанні протиправними дій щодо відмови у зарахуванні спірного періоду догляду за особою з інвалідністю до страхового стажу, адже судове рішення, у випадку задоволення такої позовної вимоги, є підставою для зарахування бажаного позивачем періоду до його страхового стажу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.