Справа № 280/5934/22
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Справа № 280/5934/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Деревянко А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; ),

Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14000, м.Чернігів, вул. П`ятницька, 83; ),

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1, ГУ ПФУ у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком, згідно зі статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 04 від 26.08.2022 року;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 справа № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020, із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки та зарахувавши до страхового стажу період навчання з 01.09.1991 по 30.06,1995 року та період роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996, починаю чи з 19.08.2022.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що набула право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 на підставі пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), у зв`язку з чим звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Відповідно до доданих до заяви документів страховий стаж складає 33 роки 7 місяців 29 днів, пільговий стаж по Списку № 1 з урахуванням довідок про пільговий характер робіт складає 9 років 7 місяців 10 днів. Відповідач не враховує період навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995, оскільки в трудовій книжці не зазначено дату видачі диплому, та період роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996, оскільки виправлено наказ про прийняття на роботу. Наголошує, що не має відношення до здійснення даних написів, описок та їх виправлень, а отже її права не мають бути порушені у зв`язку з халатністю відповідальної особи. Незважаючи на надані позивачем документи, рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області № 04 від 26.08.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки (на думку відповідача) право на пенсію за віком позивач набуде після досягнення 50 років. Вважає, що такий підхід протирічить рішенню Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020. Також вказує, що не зверталась до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на іншій в межах одного Закону, а вперше просила призначити пенсію за іншим Законом, котрий передбачає інші умови та підстави призначення пенсії. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 21.10.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строки для подання заяв по суті справи.

03.11.2022 відповідач 1 подав відзив на позовну заяву, в якому висловлює незгоду із заявленими позовними вимогами та зазначає, що за принципом екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії та подані документи розглянуті ГУ ПФУ у Чернігівській області, яке прийняло рішення № 04 від 26.08.2022 щодо відмови ОСОБА_1 призначити пенсію за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах в зв`язку з недосягненням пенсійного віку, визначеного пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Вік позивачки на дату звернення становив 46 років 04 місяці. Страховий стаж на дату звернення становить 33 роки 07 місяців 29 днів, пільговий стаж роботи становить 09 років 07 місяців 10 днів. До страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995, оскільки в трудовій книжці не зазначено дату видачі диплому; період роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996, оскільки має місце виправлення в наказі про прийняття на роботу. Оскільки позивачка не досягла пенсійного віку передбаченого статтею 114 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії можливе буде лише відповідно до Закону №1058-IV та за умови досягнення нею віку 50 років. Відповідно, рішення про відмову в призначення пенсії позивачу було прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що позовна вимога призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки, є передчасною, оскільки розрахунок пенсії не проводився, таким чином права позивача не порушено. Просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 04.11.2022 залучено до участі в справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Чернігівській області), встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, у відповідності до частини 6 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи розпочато спочатку.

Копію ухвали про залучення співвідповідача від 04.11.2022 направлено відповідачу 2 з використанням системи «Електронний суд» та доставлено 07.11.2022. Копію позовної заяви з додатками також додатково направлено на офіційну електронну адресу відповідача 10.11.2022.

Відповідач 2 правом на подання відзиву на позовну заяву протягом строків, встановлених частиною 1 статті 261 КАС України, не скористався, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

27.12.2022 до суду надійшла заява позивача, відповідно до якої зазначено, що з відзивом на позовну заяву ознайомлена, з доводами не погоджується, просить позов задовольнити.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19.08.2022 звернулася до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

В порядку екстериторіальності заяву позивача передано на розгляду до ГУ ПФУ в Чернігівській області, яке рішенням від № 04 від 26.08.2022 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування рішення зазначено, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівника, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом 1 цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1976 року. Вік заявниці 46 років 4 місяці. Страховий стаж особи становить 33 роки 7 місяців 29 днів. Пільговий стаж 9 років 7 місяців 10 днів. До страхового стажу не враховано: - період навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995, оскільки в трудовій книжці не зазначено дату видачі диплому; період роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996, оскільки виправлено наказі про прийняття на роботу. Для зарахування в страховий стаж вищезазначених періодів необхідно надати диплом та уточнюючу довідку про період роботи з посиланням на первинні документи. У призначенні пенсії відмовлено, оскільки особа не досягла пенсійного віку.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1 стало те, що позивач не досягла віку 50 років, з досягненням якого, на думку відповідача, пов`язано виникнення права на пільгову пенсію у спірному випадку.

При цьому, відповідач керувався положеннями пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, відповідно до якого (в редакції станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах) на пільгових умовах пенсія за віком призначається:

1) працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Водночас, позивач вважає, що отримала право на пільгову пенсію за віком за Списком №1 на умовах, визначених пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах досягла віку 45 років, мала страховий стаж 33 роки 7 місяців 29 днів, з яких пільговий стаж роботи за Списком №1 складає 9 років 7 місяців 10 днів.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 резолютивної частини Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України від 2 березня 2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VІІІ) (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Конституційний Суд України рішенням від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, правовідносини у якій є подібними до спірних, вказала, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), а не норми Закону № 1058-ІV.

Відповідно до обставин даної справи, позивач до 01.04.2015 працювала на посадах, що дають право на пенсію на пільгових умовах, що підтверджується копією трудової книжки, доданої до матеріалів справи, на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 досягла віку 50 років, мала достатній страховий стаж та пільговий стаж за Списком №1, визначений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Враховуючи наведене, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20, суд дійшов висновку, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин норм Закону №1788-XII, відтак відмова в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах з посиланням на недосягнення нею віку 50 років, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995 та періоду роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996, суд зазначає, що відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В обґрунтування спірного рішення відповідач 1 посилається на те, що до страхового стажу позивача не враховано період навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995, оскільки в трудовій книжці не зазначено дату видачі диплому; період роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996, оскільки має місце виправлення в наказі про прийняття на роботу, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року по справі №490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд звертає увагу, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Верховний Суд в постанові від 11 травня 2022 року по справі № 120/1089/19-а зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу.

За таких підстав, суд дійшов висновку про безпідставність неврахування періоду навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995 та періоду роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996 до страхового стажу позивача, оскільки підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від № 04 від 26.08.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за віком, оскільки такі дії були реалізовані шляхом прийняття рішення від № 04 від 26.08.2022 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, та вичерпали свої правові наслідки.

Обираючи спосіб відновлення порушеного права в цій частині позовних вимог, суд виходить з того, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За встановленими обставинами справи, на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивач мала необхідний страховий та пільговий стаж, передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ, а єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1 було не досягнення віку 50 років, що визнано судом протиправним.

Враховуючи наведене, у даному випадку вирішення питання про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1 не потребує встановлення додаткових обставин чи дослідження будь-яких документів, що відноситься до повноважень пенсійного органу, а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання призначити позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах на підставі заяви, поданої 19.08.2022.

Також наявні підстави для зобов`язання зарахувати до страхового стражу позивача періоду навчання з 01.09.1991 по 30.06,1995 року та періоду роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996, які протиправно не зараховані.

При цьому, відповідний обов`язок необхідно покласти на відповідача 2 як особу, на яку було покладено повноваження щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 19.08.2022.

Разом із тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах та про застосування при обчислення пенсії позивача середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки, оскільки орган Пенсійного фонду ще не здійснював розрахунок пенсії позивача, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у цій частині будуть порушені.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

За приписами частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн

Враховуючи висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню на його користь в розмірі 496,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, - ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від № 04 від 26.08.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020, на підставі заяви, поданої 19 серпня 2022 року, із зарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1991 по 30.06.1995 та періоду роботи з 18.09.1995 по 01.10.1996.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Відповідач 2 -Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, місцезнаходження: 14000, м.Чернігів, вул. П`ятницька, 83; .

Повне судове рішення складено 16.01.2023.

Суддя М.О. Семененко