Справа № 165/2238/22
Суддя: Ференс-Піжук О. Р.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 165/2238/22
провадження №2-а/165/4/23
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 січня 2023 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської у складі:
головуючого судді Ференс-ПІжук О.Р.,
з участю секретаря Харук Ю.І.,
представника позивача Бакуна О.С.,
представника відповідача Яшнюка А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення та закриття провадження у справі,
Представник позивача звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови серії ГАБІ №112618 від 12.07.2022 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення за ст.183 КУпАП стосовно ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 850 гривень та закриття провадження у справі.
В обґрунтування позову зазначив, що 12 липня 2022 року поліцейським ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського районного відділу поліції ГУНП у Волинській області Пукавським О.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБІ №112618, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.
Зазначає, що у оскаржуваній постанові вказано, що 07.07.2022, об 17.13 ОСОБА_1 , перебуваючи на вулиці І.Сірка в місті Нововолинську Волинської області, здійснив завідомо неправдивий виклик працівників поліції.
Із вказаною постановою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю доказів наявності у позивача умислу на вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та наголосив при цьому, що зазначену постанову прийнято з порушенням вимог ст. 251, 280, 283 КУпАП.
Вказує, що позивач страждає на захворювання, внаслідок якого є особою з інвалідністю другої групи із протипоказанням психоемоційного навантаження. Крім того, позивач проходить лікування у КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради. Рішенням стаціонарної ЛКК КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» №478 від 27.04.2021 було встановлено, що за психічним станом у ОСОБА_1 наявне обмеження життєдіяльності у вигляді порушень контролю поведінки, наявні підстави для дачі висновку про необхідність стороннього догляду. Зазначає, що на розгляді Нововолинського міського суду Волинської області перебуває справа за заявою ОСОБА_2 про визнання її сина ОСОБА_1 недієздатним. Тому вважає, що існує сумнів у тому, що позивач усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав та бажав чи свідомо допускав шкідливі наслідки від таких дій.
Просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.
Ухвалою суду від 30.08.2022 відкрито провадження у справі, поновлено позивачу строк звернення до суду.
У судовому засіданні представник позивача Бакун О.С. позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив їх задоволити. Наголосив, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій та не мав умислу на неправдивий виклик працівників поліції. Вказує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того наголосив, що на даний час рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 09.12.2022, що набрало законної сили, ОСОБА_1 визнано недієздатним внаслідок психічного захворювання. Також звернув увагу суду на ту обставину, що 12.07.2022 ОСОБА_1 не міг фізично бути присутнім під час прийняття оскаржуваної постанови, в тому числі відмовлятися від отримання її копії, оскільки з 08.07.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні, що підтверджено відповідною довідкою.
У судовому засіданні представник відповідача Яшнюк А.І. позовні вимоги не визнав, ствердив, що оскаржувану постанову було прийнято з дотриманням вимог КУпАП. Умисні протиправні дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ст.183 КУпАП, оскільки він здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, повідомивши на лінію 102 про вчинення стосовно нього іншою особою тяжкого злочину із спричиненням тілесних ушкоджень та заволодіння його коштами в розмірі 1000 доларів США і мобільним телефоном. При виїзді на виклик, працівники поліції встановили, що повідомлення ОСОБА_3 не відповідає дійсності, у нього не було виявлено видимих тілесних ушкоджень, а також не встановлено факту заволодіння його коштами та майном. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП і правомірно накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Зазначив, що на момент прийняття оспорюваної постанови, даних про неосудність особи ОСОБА_1 , у посадової особи, яка винесла постанову про притягнення особи до адміністративного відповідальності, не було. У зв`язку з наведеним, просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до таких висновків.
У судовому засіданні встановлено, що 12 липня 2022 року стосовно ОСОБА_1 у його відсутність було прийнято постанову серії ГАБІ №112618 у справі про адміністративне правопорушення за ст.183 КУпАП, згідно з якою 07.07.2022 останній здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.
Згідно з ч.1, 2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена, зокрема, ст.183 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, місце проживання чи перебування; опис обставин,установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Статтею 183 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.
Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.
Відповідно до вимог ст. 17 КУпАП, обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, зокрема, є вчинення правопорушення в стані неосудності.
Відповідно до ст. 20 КУпАП, не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.
Необхідною умовою притягнення до адміністративної відповідальності є наявність вини особи, що вчинила адміністративне правопорушення. Особи, що страждають психічними розладами й у силу цього не здатні усвідомлювати характер вчинених ними дій або оцінювати їх соціальне значення, а також не здатні керувати своїми діями через поразку вольової сфери психіки, не можуть діяти умисно або необережно, тобто виявити вину в адміністративно-правовому змісті.
Осудність - це психічний стан людини, який передбачає, що під час вчинення злочину людина може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта адміністративного правопорушення. Між осудністю й виною є тісний взаємозв`язок. Осудність, як і вина, - невід`ємний елемент складу адміністративного правопорушення. Осудність - ознака складу адміністративного правопорушення, що характеризує його суб`єкт; вина - ознака складу, який характеризує суб`єктивну сторону. Осудність, як і вина, характеризується певними ознаками: інтелектуальними й вольовими. Вольова ознака юридичного критерію неосудності - нездатність особи під час вчинення адміністративного правопорушення керувати своїми діями (бездіяльністю) - означає нездатність людини діяти з своєї волі, відповідно до своїх уявлень, переконань, нездатність утриматися від імпульсивних, мимовільних й інших подібних діянь. Інтелектуальна ознака юридичного критерію неосудності означає нездатність особи під час адміністративного правопорушення усвідомлювати фактичний характер і суспільну шкідливість вчинюваних діянь (бездіяльності) та їх наслідків усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.
З довідки від 22.06.2022, вбачається, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання (а.с. 9).
Відповідно до рішення стаціонарної ЛКК КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради №478 від 27.04.2021 (а.с.10) згідно з п. 5 наказу МОЗ України від 23.10.2013 №667 за психічним станом у ОСОБА_1 наявне обмеження життєдіяльності у вигляді порушень контролю поведінки, наявні підстави для видачі висновку про необхідність стороннього догляду.
Відповідно до довідок КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради від 15.03.2022, 13.05.2022, 23.06.2022, ОСОБА_1 неодноразово проходив стаціонарне лікування у 3-му відділенні лікарні КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» (а.с.9 зворот, 10).
Висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №31 від 04.04.2022 (а.с.10 зворот) ОСОБА_1 , особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу, встановленої 21.09.2020 за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку.
З виписки історії хвороби №3517 (а.с.33) вбачається, що ОСОБА_1 , перебував на лікуванні КП «Волинська обласна психіатрична лікарня м. Луцька» Волинської обласної ради з 08.07.2022 до 16.08.2022 з діагнозом: змішаний афективний розлад з частими декомпенсаціями маніакальних станів, поточний маніакальний епізод з поведінковими розладами. F 31.1.
Дана обставина сама по собі викликає сумнів в осудності позивача, тобто у здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, внаслідок хворобливого стану.
Частиною 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ч. 1 ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Проте, виходячи з даних, що позивач страждає на захворювання, внаслідок якого є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК психоневрологічної спеціалізованої комісії Волинського обласного бюро від 22.06.2022, йому протипоказана робота з психоемоційним навантаженням, обмежений в здатності до спілкування та контролю своєї поведінки, існує сумнів у тому, що він усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав та бажав чи свідомо допускав шкідливі наслідки від таких дій.
Отже, неможливо беззаперечно встановити наявність складу адміністративного правопорушення у діях ОСОБА_1 , а саме наявності суб`єктивної його сторони. Діючими нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачено призначення судової психіатричної експертизи у справах про адміністративні правопорушення, а тому суд не має можливості самостійно встановити факт вчинення правопорушення особою у стані неосудності.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а саме його суб`єктивної сторони.
Окрім того, позивач ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи, був позбавлений права користуватися юридичною допомогою захисника, в тому числі під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та прийняття оспорюваної постанови.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Згідно з ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зазначені положення повністю відповідають і вимогам п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», які вказують, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду доказів, що підтверджують заперечення проти позову, суд приходить до висновку, що жодним доказом наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП в діях позивача встановлено не було.
Отже, поліцейським при виявленні правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем правомірність свого рішення не доведено.
Враховуючи наведене, суд вважає висновки поліцейського про порушення позивачем вимог КУпАП припущеннями та такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини з якими закон пов`язує настання даних подій відповідачем не доведені.
Приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст.252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Наведене свідчить, що під час винесення постанови були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.
На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.
У судовому засіданні встановлено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінюючи дії відповідача на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувану постанову в справі про адміністративне правопорушення, посадовою особою її не було мотивовано та не дотримано встановленого законом порядку її винесення, поліцейським при її винесенні не було зібрано відповідні докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, у постанові не вказано обставин правопорушення, крім того поліцейським при постановленні постанови було вчинено ряд порушень, зокрема: постанова була складена у відсутності позивача та його захисника, чим було порушено право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Враховуючи вище перелічені порушення, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
У судовому засіданні встановлено, що доводи представника позивача стосовно відсутності в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП не спростовані відповідачем, а відтак суд приходить до висновку, що при винесенні оспорюваної постанови не були дотримані положення КУпАП щодо необхідності з`ясування всіх обставин справи, в тому числі щодо стану здоров`я особи, а тому суд вважає, що постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
При цьому суд враховує, що відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України при обґрунтованості заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд уповноважений закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому з метою повного відновлення прав позивача, суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього.
Частиною 1статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, та дотримуючись вимог ст.139 КАС України, суд вирішив стягнути в дохід держави витрати на сплату судового збору у розмірі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області.
На підставі ст.ст. 222, 258, 265-2, 283, 287, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 9, 246, 250, 268, 286 КАС України
Постанову серії ГАБІ № 112618 від 12.07.2022, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Зарахувати судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок в дохід держави за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області.
Апеляційна скарга на судові рішення у справах, визначених ст.286 КАС України, у відповідності до ч.4 цієї статті, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Нововолинський міський суд Волинської області.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук