Справа № 360/2088/22
Суддя: С.В. Кисіль
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

18 січня 2023 року Справа № 360/2088/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисіль С. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Луганського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, військова частина, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у відмові нарахувати та виплатити позивачу, дружині загиблого військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій неотриманої ним за життя, за період з 2018 року по 2022 рік включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу, дружині загиблого військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, неотриманої ним за життя, за період з 2018 року по 2022 рік включно, виходячи із розрахунку сум грошового забезпечення за останній місяць служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є дружиною загиблого військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

10 травня 2022 року, під час виконання службових обов`язків на ділянці нафтопереробного заводу м. Лисичанськ Луганської області внаслідок ворожого обстрілу, отримавши травми несумісні із життям, загинув її чоловік.

20 травня 2022 року позивач звернулась із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із проханням виплатити суми грошового забезпечення неотримані її чоловіком за життя. Серед перелічених видів грошового забезпечення містилася вимога про виплату компенсації невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби з 2018 року по 2022 рік включно.

Разом з тим, починаючи з дати припинення військової служби і по теперішній час, грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби з 2018 року по 2022 рік включно позивачем не отримано.

31 жовтня 2022 року позивач повторно звернулась із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із проханням виплатити їй неотримані суми грошового забезпечення її чоловіком за життя.

28 листопада 2022 року на електронну адресу надійшла відповідь начальника НОМЕР_2 прикордонного загону про відмову їй у виплаті грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Відповідач зауважив, що відповідно до глави 8 розділу V наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється у рік звільнення з військової служби військовослужбовцем з моменту отримання права на одержання такої компенсації виключно у рік звільнення з військової служби. При цьому на законодавчому рівні України не визначено механізм (порядок) виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки членам сім`ї загиблого військовослужбовця.

З посилання на положення статті 17 Конституції України, статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 3, 4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», позивач вважає, що відмова відповідача від здійснення виплати недотриманих видів грошового забезпечення її чоловіком за життя членам його сім`ї є протиправною бездіяльністю, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Військова частина позов не визнала, про що подала відзив на позовну заяву.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що ОСОБА_2 проходив дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби на посаді техніка 4 спеціальної комплексної інформаційно-телекомунікаційної апаратної (СКІТА-04) відділення зв`язку прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », проте у зв`язку із отриманням поранення, яке призвело до смерті пов`язане із захистом Батьківщини наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі начальника загону) від 26 травня 2022 року № 921-ОС «Про особовий склад», із змінами внесеними наказом начальника загону від 12 липня 2022 року № 1916-ОС «Про особовий склад» був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із смертю, з 25 травня 2022 року.

Позивачем з ОСОБА_2 укладений шлюб.

Додаткова відпустка як учаснику бойових дій ОСОБА_2 не надавалась. Жодних нарахувань за час проходження служби ОСОБА_2 здійснено не було. У разі наявності права на отримання компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій, даний вид виплати був відображений у наказі начальника загону від 26 травня 2022 року № 921-ОС «Про особовий склад», із змінами внесеними наказом начальника загону від 12 липня 2022 року № 1916-ОС «Про особовий склад» про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Положеннями статті 4 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543-XII) і від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закон № 1932-XII).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Приписи статті 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, у статті 1 Закону № 3543-XII визначено поняття мобілізації та демобілізації. Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

На думку відповідача, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Проте, Законом України № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Таким чином, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статті 16-2 Закону України «Про відпустки».

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306, затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі також Інструкція № 558).

Відповідно до пункту 6 підрозділу 8 розділу 5 Інструкції 558, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби за їх бажанням їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Правова позиція узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

Варто зазначити, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують і не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що ОСОБА_2 , як учасник бойових дій мав право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпуску, у разі звільнення.

У свою чергу позивач вважає, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

На підставі пункту 4 частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Отже виходячи з того, що юридичним фактом виникнення цих спірних правовідносин є право спадкування за законом, а природа цього обсягу прав і обов`язків урегульована главою 84 ЦК України, тому необхідно застосовувати норми права, які урегульовані цивільним законодавством, а спеціальною правовою нормою є вищевказана диспозиція пункту 4 частини першої статті 1219 ЦК України. Оскільки виплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки померлим чоловіком позивачки відноситься до інших виплат, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, право на їх отримання в позивачки відсутні, у зв`язку з тим, що вони не входять до складу спадщини.

Відповідачем зазначено, що право на виплати не входить до складу спадщини, адже має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення такого права у спадкодавця була його участь, зокрема, у відносинах проходження військової служби.

Наведене право не застосовується за умови, якщо зазначені виплати були нараховані, але не одержані спадкодавцем. У такому разі стаття 1227 ЦК України встановлює, що право вимагати виплати таких сум входить до складу спадщини.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Позивачем до матеріалів позову не долучені докази того, що суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки були нараховані померлому чоловіку позивача під час його життя.

Відповідач дійшов до висновку про те, що право на грошову компенсацію за неотриману додаткову відпустку, яке просить відновити позивач було наявне у померлого чоловіка, проте сума компенсації не була нарахована спадкодавцю за життя, а відтак, не входять до складу спадщини.

Враховуючи, що право позивача на отримання грошової компенсації згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить, від так вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити їй зазначені виплати є безпідставними.

Пунктом 2 Розділу I Інструкції № 558 визначено, що у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових квадрів.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня i вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премій); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Розділами II, II, IV Інструкції № 558 визначені порядок, умови та розміри виплати основних видів грошового забезпечення; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення; одноразових додаткових видів грошового забезпечення, в яких зовсім відсутнє посилання на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Ця компенсація передбачена пунктом 6 підрозділу 8 (Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби) розділу V Інструкції 558. Грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки не входить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є виплатою при звільненні за умови наявності невикористаних днів додаткової відпустки.

Посилання позивача на підрозділ 6 розділу 5 Інструкції 558, якою передбачено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі) є хибним, оскільки всі додаткові види грошового забезпечення були нараховані та виплачені у відповідності до картки грошового забезпечення за 2022 рік.

З урахуванням вказаного відповідач просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1

30 грудня 20222 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позову.

Ухвалою суду від 12 грудня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), судом встановлено наступне.

27 листопада 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 27 листопада 2021 року, зареєстрованим Старобільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 180.

ОСОБА_2 є учасником бойових дій та з 12 вересня 2017 року по 10 травня 2022 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України за контрактом, про що свідчать посвідчення серії НОМЕР_4 від 15 лютого 2018 року, видане ІНФОРМАЦІЯ_4 , довідка ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 жовтня 2022 року № 12/444 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брала безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб сержантського і старшинського складу від 15 червня 2021 року, довідка військової частини НОМЕР_1 від 14 грудня 2022 року № 12/1136, витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26 травня 2022 року № 921-ос «По особовому складу», витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12 липня 2022 року № 1916-ос «Про особовий склад» щодо внесення змін до наказу від 26 травня 2022 року № 921-ос.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 26 травня 2022 року № 921-ос «По особовому складу», із змінами внесеними наказом начальника загону від 12 липня 2022 року № 1916-ос «Про особовий склад», старшого сержанта ОСОБА_2 , техніка 4 спеціальної комплексної інформаційно-телекомунікаційної апаратної (СКІТА-04) відділення зв`язку прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 25 травня 2022 року у зв`язку зі смертю. Помер 10 травня 2022 року внаслідок: «Рострощення голови. Вибухова травма. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків». Поранення, яке призвело до смерті, так, пов`язане із захистом Батьківщини. Остаточною датою закінчення проходження військової служби вважати 10 травня 2022 року.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 13 травня 2022 року, зареєстрованим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1365.

У витязі із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захвалювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця від 20 червня 22 року № 45 зазначено, що поранення головного сержанта ОСОБА_2 , 1997 року народження, який згідно з біографічною довідкою, виданою начальником відділу кадрів ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13 червня 2022 року, проходив військову службу за контрактом в Держприкрдонслужбі України з 12 вересня 2017 року по 14 травня 2022 року, звільнений з військової служби у зв`язку зі смертю, згідно з лікарським свідоцтвом про смерть (остаточно) від 13 травня 2022 року № 806/НЕ, виданого комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи», причина смерті: «Розтрощення голови. Вибухова травма. Ушкодження внаслідок військових дій від інших вибухів та осколків». Поранення, яке призвело до смерті, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 14 грудня 2022 року № 12/1197 ОСОБА_2 відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 днів, за 2019 рік у кількості 14 днів, за 2020 рік у кількості 14 днів, за 2021 рік у кількості 14 днів, за 2022 рік у кількості 14 днів не надавалась, що також підтверджується особистою карткою на грошове забезпечення за 2022 рік та архівною відомістю № 1 за період з січня 2022 року по грудень 2022 року.

На заяву позивача від 31 жовтня 2022 року відповідач листом від 06 листопада 2022 року № 32/3772 повідомив про відмову у виплаті грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

У частині другій статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно приписів статті 1 Закону України № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 10-1 Закону № 2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закону № 3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, ОСОБА_2 як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацами 2, 3 частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Разом з тим, пунктами 17-19 статті 10-1 Закону № 2011-XII встановлені обмеження щодо реалізації учасниками бойових дій їх права на отримання додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII, згідно з якими в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Натомість, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Приписами пункту 21 статті 10-1 Закону № 2011-XII визначено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Суд зазначає, що визначення особливого періоду надано в Законі України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон № 3543) та Законі України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (далі Закон № 1932-XII).

Статтею 1 Закону №б3543 визначено, що особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Приписами частини восьмої статті 4 Закону № 3543 встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, було оголошено та проведено часткову мобілізацію.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації.

Із довідки військової частини НОМЕР_1 від 14 грудня 2022 року № 12/1197 вбачається, що ОСОБА_2 додаткова відпустка як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2022 рік не надавалась.

Отже, при виключенні позивача зі списків особового складу, відповідач повинен був провести усі необхідні розрахунки в тому числі і щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2022 рік.

Як вже встановлено судом, позивач звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати їй як дружині загиблого грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Однак, відповідач листом від 06 листопада 2022 року № 32/3772 вказав на відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Відповідно до пункту 6 статті 18 Закону України №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Згідно з положеннями пункту 6-1 статті 18 Закону № 2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 цього Закону.

Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.

З метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України Міністерством внутрішніх справ України 25 червня 2018 року прийнято наказ № 558, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України.

Вказаною Інструкцією визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належні, але не отримані ним до дня смерті (загибелі) посадові оклади, оклади за військовими званнями і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер) передаються членам сім`ї померлого, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Зазначеним особам також виплачуються одноразові види грошового забезпечення та інші виплати, право на отримання яких виникло у військовослужбовця до дня його смерті (загибелі).

Враховуючи, що у померлого ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2018-2022 роки, яке виникло до дня його смерті, та неможливість останнім отримати вказану компенсацію, суд дійшов висновку про наявність у позивача, яка у розумінні Закону № 2011-XII та Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, є членом сім`ї загиблого (дружиною), права на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2018-2022 роки.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу, дружині загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу, дружині загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 8 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнена.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 , дружині загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , дружині загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2018 року по 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення у зв`язку зі смертю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Кисіль