Справа № 160/12631/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 18.10.1980 року по 25.10.1982 року та призначити ОСОБА_1 з 29.06.2022 року пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.08.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
03.01.2022 року до суду надійшов від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Власну позицію пенсійний орган мотивує тим, що відповідно до пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професіи?них навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікаціі? та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічніи? ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Для підтвердження віи?ськовоі? служби прии?маються віи?ськові квитки, довідки віи?ськових комісаріатів, віи?ськових частин. Відповідно до Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсіі? за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637. До страхового стажу позивача не зараховано період строковоі? віи?ськовоі? служби з 18.10.1980 по 31.10.1982 згідно віи?ськового квитка від 18.10.1980 серія НОМЕР_2 , оскільки дата народження ОСОБА_1 зазначена 26.06.1962. Згідно паспорту громадянина Украі?ни серіі? НОМЕР_6 від 18.12.2001, виданого П`ятихатським РВ УМВС Украі?ни в Дніпропетровськіи? області, дата народження позивача зазначена 28.06.1962. Згідно поданих документів та індивідуальних відомостеи? про застраховану особу страховии? стаж позивача становить 26 років 11 місяців 25 днів, що недостатньо для призначення пенсіі? за віком. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно зі ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частинами 5, 8 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
За викладених обставин, відповідно до вимог ст.ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_8 .
12.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області No16 від 19.07.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсіі? за віком згідно заяви від 11.07.2022 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 29 років, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

У рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період строковоі? віи?ськовоі? служби з 18.10.1980 по 31.10.1982 згідно віи?ськового квитка від 18.10.1980 серія НОМЕР_2 , оскільки дата народження ОСОБА_1 зазначена 26.06.1962.

Згідно паспорту громадянина Украі?ни серіі? НОМЕР_6 від 18.12.2001, виданого П`ятихатським РВ УМВС Украі?ни в Дніпропетровськіи? області, дата народження позивача зазначена 28.06.1962.

Згідно поданих документів та індивідуальних відомостеи? про застраховану особу страховии? стаж позивача становить 26 років 11 місяців 25 днів, що недостатньо для призначення пенсіі? за віком.

Не погодившись з рішенням пенсійного органу, з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону №1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 р. (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Умовами ст. 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За визначенням у ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За умовами ч. 2. ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Постанова № 637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професіи?них навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікаціі? та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічніи? ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Для підтвердження віи?ськовоі? служби прии?маються віи?ськові квитки, довідки віи?ськових комісаріатів, віи?ськових частин.

Так, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, внаслідок не зарахування до стажу позивача періоду проходження ним строкової служби.

Приписами ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п. 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються, зокрема, військові квитки.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , місце народження: с. Саївка П?ятихатського району Дніпропетровської області, проходив військову службу з 18.10.1980 р. по 31.10.1982 р., сторінки військового квитка засвідчені відбитками печатки.

Згідно з п. 12 Обліково-послужної картки до військового квитка серії НОМЕР_2 склад сім?ї ОСОБА_1 : батько ОСОБА_2 , 1926 року народження та мати ОСОБА_3 , 1928 року народження.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 26.07.1962 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 .

Сукупність наведених даних свідчить про те, що військовий квиток НОМЕР_2 містить помилку в даті народження ОСОБА_1 .

При цьому, дані та записи до військового квитка вносяться відповідними районними (міськими) військовими комісаріатами (територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки). Визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах (проходження військової служби), а не правильність записів у військовому квитку.

Таким чином, суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення військового квитка.

Такий висновок кореспондується з правовою позицією в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

З метою отримання довідки про проходження військової служби, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_6 із запитом, на який, листом № 3_ПТ1880 від 08.08.2022 року позивача повідомлено, що в запиті та доданих до нього ксерокопіях документів виявлені значні розбіжності в датах народження, а саме: в ксерокопії паспорта громадянина ОСОБА_1 вказана дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ; в ксерокопії військового квитка ОСОБА_1 вказана дата 26 липня 1962 року. Для отримання довідки про проходження військової служби необхідно усунути зазначені розбіжності та звернутись особисто.

Отже, центр комплектування та соціальної підтримки не вчинив жодних дій для перевірки відомостей щодо проходження позивачем строкової військової служби у вказаний період.

Щодо доводів центру комплектування та Пенсійного фонду стосовно того, в порядку цивільного судочинства позивачу необхідно встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме військового квитка, то суд такі доводи вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

Водночас, згідно ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Таким чином, позивач позбавлений можливості в порядку цивільного судочинства виправити помилку, допущену під час оформлення його військового квитка.

Крім того, з 22.04.1982 по 24.10.1982 разом з позивачем проходив строкову службу у військовій частині № НОМЕР_3 ОСОБА_5 , який надав стосовно вказаного факту письмові пояснення, завірені нотаріально.

Більш того, згідно трудової книжки серії НОМЕР_7 , позивач прийнятий в колгосп ім. Ватутіна на посаду шофера 10.03.1980, звідки був призваний на військову строкову службу 18.10.1980 та проходив військову службу по 01.10.1982.

Згідно архівної довідки № 214 від 14.03.2022, виданої Комунальною архівною установою «П?ятихатський трудовий архів», позивач в період з 1981 по 1982 проходив службу в Радянській Армії.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Відповідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Сукупність наведених обставин, на переконання суду, свідчить про підтвердження проходження позивачем військової служби з 18.10.1980 р. по 31.10.1982 р.

Таким чином, суд зазначає, що період проходження військової служби з 18.10.1980 р. по 31.10.1982 р., має бути зарахований до його страхового стажу, оскільки підтверджений відомостями трудової книжки, військового квитка та довідкою Комунальної архівної установи «П?ятихатський трудовий архів».

Таким чином, суд приходить до висновку, що Головне управління пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно не зарахувало до стажу ОСОБА_1 період проходження строкової служби з 18.10.1980 р. по 31.10.1982 р., що на переконання суду, є безумною підставою для зобов`язання відповідача зарахувати до стажу позивача вказані періоди.

Враховуючи викладене, суд вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельникій області від 19.07.2022 року за № 16 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 протиправним та таким, що підлягає скасуванню .

Водночас, як наслідок, позовні вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 18.10.1980 року по 25.10.1982 року, суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів призначити позивачу пенсію за віком з 29.06.2022 року, то суд зазначає, що самостійно здійснивши розрахунок тривалості страхового стажу позивача, суд перебере на себе повноваження Пенсійного фонду, який наділений дискреційними повноваженнями на прийняття рішення про призначення пенсії (здійснення перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший) та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), що є неприпустимим, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної вимоги.

Також на даному етапі зазначена вимога позивача є передчасна.

Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача про призначення пенсії та призначення пенсії, суд зазначає про таке.

Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до пункту 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

В даному випадку органом призначення визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача від 11.07.2022 року здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до пункту 4.2 Порядку.

З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як визначений суб`єкт призначення.

Отже, у задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області слід відмовити.

При цьому, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 11.07.2022 року, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області як суб`єкт владних повноважень не довело правомірності своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Частиною 3 статті 139 КАС України, суд передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 992,40 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 661,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.07.2022 року за № 16 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період проходження строкової військової служби з 18.10.1980 року по 25.10.1982 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 11.07.2022 року, з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 661,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна