Справа № 280/5055/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2023 року м. Дніпросправа № 280/5055/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року в адміністративній справі №280/5055/22 (головуючий суддя першої інстанції Кисіль Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 19.08.2022 року (згідно штампу на поштовому конверті)) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№55)», в якому просив:

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплатити середній заробіток за порушення термінів виплати заробітної плати за період з 25.04.2013 року по 30.06.2021 року.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року адміністративний позов залишено без руху для усунення недоліків позову шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, якій навести інші причини для поновлення такого строку, які можуть бути визнані поважними та надати докази (за наявності) на підтвердження поважності таких причин.

14.09.2022 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій позивач зазначив, що на підставі судового рішення від 01.04.2021 року у справі №808/8558/13-а відповідача зобов`язано провести перерахунок його грошового забезпечення з урахуванням оплати за роботу в вихідні та святкові дні. Відповідачем на виконання зазначеного рішення проведено остаточний розрахунок 30.06.2021 року. Позивач вважаючи, що виплата проведена не в повному обсязі, звертався до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року йому відмовлено в задоволенні вказаної вище заяви. Позивач вважає, що саме з 23.12.2021 року у відповідача виник обов`язок щодо нарахування йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 25.04.2013 року по 30.06.2021 року. Він звертався до відповідача 29.12.2021 року з заявою про нарахування середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні, але його заява залишена без задоволення. Вважає, що перебіг строку звернення до суду із цим позовом розпочався для нього з 19.01.2022 року (день отримання листа відповідача).

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено та позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції, що відлік строку звернення до адміністративного суду у позивача розпочався 01.07.2021 року, оскільки на момент проведення виплат 30.06.2021 року ще існувала спірна заборгованість, питання стосовно якої вирішувалося у судовому порядку, а станом на 01.07.2021 року не було на його думку остаточного розрахунку. Вважає, що ним вживалися заходи досудового врегулювання спору щодо нарахування середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні, то для звернення до суду з даним позовом має застосовуватися тримісячний строк, а тому позов ним подано своєчасно.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що посилання позивача на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №808/8558/13-а як підставу для поновлення строку звернення до суду є безпідставним. Строк звернення до суду з даним позовом у позивача почався з 30.06.2021 року (день остаточного розрахунку на виконання рішення у справі №808/8558/13-а), а тому позивач при зверненні до суду з даним позовом пропустив встановлений законом місячний строк для такого звернення. Судом не встановлено поважних причин для поновлення позивачу строку звернення до суду із цим позовом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач проходив службу в ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)», що у відповідності до Закону України ««Про Державну кримінально-виконавчу службу України»» є публічною службою.

За приписами частини 3 статті 122 КАС України такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Відтак, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №340/1019/19).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27.05.2021 року у справі №260/1893/19, відповідно до якої у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

З матеріалів справи та ЄДРСР вбачається, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.04.2021 року у справі №808/8558/13-а зобов`язано ДП «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№55)» провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням оплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Вказане судове рішення набрало законної сили 13.05.2021 року, у справі видано виконавчий лист.

Згідно тексту позову, заяви про поновлення строку звернення до суду, а також заяви позивача до відповідача від 29.12.2021 року, остаточний розрахунок по оплаті за роботу у вихідні та святкові дні проведено відповідачем 30.06.2021 року, а саме: 523,18 грн. за роботу в святкові дні та 15123,38 грн. за роботу в вихідні дні (а.с.13).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що з 01.07.2021 року (наступного дня за днем остаточного розрахунку) розпочався відлік місячного строку для звернення позивача з даним позовом.

Натомість, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про зобов`язання відповідача провести нарахування та виплатити середній заробіток за порушення термінів виплати заробітної плати за період з 25.04.2013 року по 30.06.2021 року лише 19.08.2022 року, тобто з порушенням встановленого законом строку.

Посилання позивача на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у справі №808/8558/13-а, як на остаточне рішення у справі та відлік строку звернення до суду з даним позовом, - з дня отримання повного тексту цієї ухвали, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки звернення ОСОБА_1 із заявою в порядку ст.383 КАС України відноситься до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, та є остаточним рішенням у справі в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання позивача на тримісячний строк звернення до суду, передбачений частиною 4 ст.122 КАС України, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 ст.122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» досудовий порядок вирішення спорів не передбачений, а тому наведені вище твердження позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Посилання позивача на те, що початком строку для подання даного позову до суду є 19.01.2022 року - день отримання ним листа від 12.01.2022 року за №7/8-87 на його звернення від 20.12.2021 року, колегія суддів вважає безпідставним та до уваги не приймає, оскільки: по-перше, як зазначалось вище, Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» досудовий порядок вирішення спорів не передбачений; а по-друге вказаний лист стосується відповіді на звернення ОСОБА_1 від 02.12.2021 року щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року у справі №280/6295/21 (а.с.13, 17).

Доводи скаржника про необхідність врахування тієї обставини, що ним в 09.02.2022 року вже подавався аналогічний позов до суду, апеляційний суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Як вбачається з ЄДРСР ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року у справі №280/2559/22 позов ОСОБА_2 було залишено без руху для усунення недоліків, в тому числі для подання обгрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду, та ухвалою суду від 13.05.2022 року позов повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків.

Ухвала Запорізького окружного адміністративного суду від 13.05.2022 року у справі №280/2559/22 позивачем не оскаржена.

Проте, навіть на 09.02.2022 року - день звернення до суду з даним позовом вперше, позивачем пропущено місячний строк такого звернення.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем в заяві про поновлення строку звернення до суду та в апеляційній скарзі не наведено поважних причин пропущення встановленого КАС України строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Судом апеляційної інстанції не встановлено доказів поважності пропуску позивачем строку звернення до суду та в матеріалах справи такі докази відсутні, а тому судом першої інстанції вірно прийнято рішення про повернення позовної заяви.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року в адміністративній справі №280/5055/22 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року в адміністративній справі №280/5055/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак