Справа № 640/17706/20
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року

м. Київ

справа №640/17706/20

адміністративне провадження № К/9901/22961/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Чумаченко Т.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі № 640/17706/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2020 р. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач, платник податку) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі-відповідач, контролюючий орган, податковий орган) про визнання протиправним та скасування:

податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 1 054 834 грн. 83 коп.;

- податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору на 87 902 грн. 90 коп.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-120 від 28.11.2018 р., якою позивача зобов`язано сплатити 242 399 грн. 08 коп.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 34 719 грн. 61 коп.;

- податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на додану вартість на 13 200 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 4 165 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штраф у розмірі 2 459 грн. 59 коп. та нараховано пеню в розмірі 1 125 грн. 42 коп.;

- податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 27 315 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 30.03.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 5 280 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що акт перевірки, на підставі висновків якого прийняті спірні рішення, не підписаний посадовою особою Тібанковим В.С. який приймав участь у проведені перевірки, що свідчить про порушення контролюючим органом своїх процедур, а прийняті за таких обставин рішення не можуть вважатись правомірними, а інакше свідчитиме про надання контролюючому органу можливості уникати виконання своїх обов`язків і не сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах з платниками податків.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення: № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 28 листопада 2019 р.; № від 30 березня 2020 р., а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 28 листопада 2019 р., рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 28 листопада 2019 р. та податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № Ф-120 від 28 листопада 2019 р. В іншій частині позову відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 13.09.2019 р. по 03.10.2019 р. відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог та іншого законодавства за період з 09.06.2017 р. по 31.12.2018 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.06.2017 р. по 31.12.2018 р., за результатами якої складено акт № 222/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 від 10.10.2019р.

Згідно цьому акту позивачем порушено вимоги ст.ст. 16, 44, 177, 187, 198, 200, 201, 203, п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України Податкового кодексу України (надалі за текстом - «ПК України»), ст.ст. 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI внаслідок чого: занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на 843 867 грн. 86 коп.; занижено податкові зобов`язання по військовому збору на 70 322 грн. 22 коп.; нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 242 399 грн. 08 коп.; несвоєчасно сплачено податкові зобов`язання з єдиного внеску в розмірі 12 299 грн. 60 коп.; несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 р. та жовтень 2018 р.; занижено податок на додану вартість на 10 560 грн. та завищено суму від`ємного значення за серпень 2017 р. на 833 грн., за вересень 2017 р. на 1 666 грн., за жовтень 2017 р. на 833 грн., за листопад 2017 р. на 1 666 грн., за грудень 2017 р. на 2 624 грн., за січень 2018 р. на 3 457 грн., за лютий 2018 р. на 4 290 грн., за березень 2018 р. на 5 123 грн., за квітень 2018 р. на 5 956 грн., за травень 2018 р. на 6 789 грн., за червень 2018 р. на 9 727 грн., за серпень 2018 р. на 833 грн., за вересень 2018 р. на 1 666 грн., за жовтень 2018 р. на 2 499 грн., за листопад 2018 р. на 3 332 грн., за грудень 2018 р. на 4 165 грн.; не складено та не зареєстровано у встановлені терміни податкові накладні; не подано до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП.

Такий висновок контролюючого органу вмотивовано наступним.

ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування та є платником податку на додану вартість.

Книгу обліку доходів та витрат позивач до перевірки не надав, а тому контролюючим органом правильність визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження підприємницької діяльності проведено на підставі банківських виписок по поточному рахунку платника податків.

Перевіркою повноти декларування оподаткованого доходу встановлено, що позивачем занижено загальний оподаткований дохід за 2018 р. на 809 843 грн. 24 коп., оскільки у 2018 р. ФОП ОСОБА_1 задекларував дохід в розмірі 3 258 988 грн. 42 коп., та на поточний рахунок надійшло 3 848 951 грн. 08 коп. від оптової торгівлі кабелями КГ, кабелями КВВГ 4х1, автозапчастинами та від надання послуг; а також через реєстратор розрахункових операцій 219 843 грн. 24 коп. від роздрібної торгівлі підакцизною групою товарів. Також, у поданій декларації за 2017 р. ФОП ОСОБА_1 відобразив витрати у 2 114 027 грн., а у декларації за 2018 р. - у розмірі 3 230 663 грн. 30 коп. Разом з тим, пояснень щодо структури витрат та їх документальне підтвердження позивач не надав.

На період перевірки документально підтверджено лише витрати із сплати: єдиного соціального внеску в розмірі 4 928 грн.; придбання РРО - 6 138 грн. 52 коп. та обслуговування РРО - 2 352 грн, що на думку відповідача свідчить про завищення розміру витрат на 5 331 271 грн. 78 коп.

За висновками Головного управління ДПС у м. Києві зазначене призвело до: заниження податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на 843 867 грн. 86 коп.; заниження податкових зобов`язань по військовому збору на 70 322 грн. 22 коп.; не нарахування та не сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 242 399 грн. 08 коп.

Крім того, перевіркою встановлено несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з єдиного внеску у загальному розмірі 12 299 грн. 60 коп., у тому числі: 2 457 грн. 20 коп. із затримкою на 242 дні; 2 457 грн. 20 коп. із затримкою на 151 день; 2 457 грн. 20 коп. із затримкою на 59 днів; 4 928 грн. із затримкою на 3 дні.

Перевіркою встановлено, що у порушення вимог ст. 203 ПК України податкові декларації з податку на додану вартість за квітень 2018 р. та за жовтень 2018 р. подано із порушенням граничних строків їх подання.

Згідно наданому до перевірки договору суборенди автомобіля № 02-10/17 від 02.10.2017 р. позивач передав ТОВ «Солді-Транс» у безоплатне користування вантажний фургон Mitsubishi canter 7C14, 2005 року випуску.

Пунктом 1.4 цього договору передбачено, що вартість оренди складає 5 000 грн. на місяць.

Автомобіль передано у суборенду на підставі приймання-передачі від 02.10.2017 р.

Таким чином, на думку відповідача, у ФОП виникли податкові зобов`язання з податку на додану на вартість у розмірі 833 грн. щомісячно, які не відображено в податкових деклараціях, що призвело до заниження податкових зобов`язань на загальну суму 12 495 грн.

Крім того, позивачем не складено та не зареєстровано податкові накладні за результатами господарської операції з передачі транспортного засобу в суборенду.

Також, у порушення вимог ст.ст. 187, 200, 201 ПК України позивачем занижено податкові зобов`язання з податку додану вартість за липень на 10 560 грн. та завищено суму від`ємного значення за серпень 2017 р. на 833 грн., за вересень 2017 р. на 1 666 грн., за жовтень 2017 р. на 833 грн., за листопад 2017 р. на 1 666 грн., за грудень 2017 р. на 2 624 грн., за січень 2018 р. на 3 457 грн., за лютий 2018 р. на 4 290 грн., за березень 2018 р. на 5 123 грн., за квітень 2018 р. на 5 956 грн., за травень 2018 р. на 6 789 грн., за червень 2018 р. на 9 727 грн., за серпень 2018 р. на 833 грн., за вересень 2018 р. на 1 666 грн., за жовтень 2018 р. на 2 499 грн., за листопад 2018 р. на 3 332 грн., за грудень 2018 р. на 4 165 грн.

Відповідно до наданих до перевірки документів у періоді, що підлягав перевірці, позивач використовував транспортний засіб - автомобіль Mitsubishi canter 7C14, 2005 року випуску, однак у порушення вимог ст. 16 ПК України не подав до контролюючого органу інформацію про об`єкти оподаткування - рухоме майно, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки, Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на доходи фізичних осіб на 1 054 834 грн. 83 коп., у тому числі 843 867 грн. 86 коп. за основним платежем та 210 966 грн. 97 коп. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати військового збору на 87 902 грн. 90 коп., у тому числі 70 322 грн. 32 коп. за основним платежем та 17 580 грн. 58 коп. за штрафними санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-120 від 28.11.2018 р., якою позивача зобов`язано сплатити 242 399 грн. 08 коп.

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штрафні санкції у розмірі 34 719 грн. 61 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про збільшення суми грошового зобов`язання із сплати податку на додану вартість на 13 200 грн., у тому числі 10 560 грн. за основним платежем та 2 640 грн. за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 4 165 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 170 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 28.11.2018 р., яким застосовано штраф у розмірі 2 459 грн. 59 коп. та нараховано пеню в розмірі 1 125 грн. 42 коп.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 27 315 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 30.03.2018 р. про застосування штрафну за відсутність реєстрації податкових накладних у розмірі 5 280 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Судом враховано правові висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду від 19 червня 2020 року у справі №140/388/19.

Щодо суті господарських операцій та виявлених порушень, судом першої інстанції досліджувались надані позивачем суду первинні документи та з урахуванням видів господарської діяльності позивача зазначено про не підтвердження висновків акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства, що стало підставою для часткового задоволення позову та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, а також інших рішень і вимоги про сплату боргу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн., суд зазначив, що до перевірки та суду не було надано Книги обліку доходів і витрат, чим порушено вимоги пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України. Наслідки таких дій передбачено статтею 121 Податкового кодексу України, а саме незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 р. апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задоволено, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 лютого 2021 року скасовано в частині задоволених позовних вимог та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову повністю.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що підпунктом 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 ПК України на платника податків покладено обов`язок подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.

Із матеріалів справи вбачається, що 27.09.2019 р. представником позивача було отримано запит ГУ ДФС у м. Києві № 4124/ФОП/26-15-42-04-27 від 26.09.2019 р., яким запропоновано надати пояснення та документальне підтвердження даних річної податкової декларації за 2017-2018 роки в частині формування доходу та витрат.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач первинних документів контролюючому органу не надав, у зв`язку з чим перевірку було проведено на підставі поданої звітності, відомостей про рух коштів на поточному рахунку та даних реєстратора розрахункових операцій.

Суд апеляційної інстанції, керуючись вимогами пункту 44.6 статті 44 ПК України, а саме, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачем подано касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції як винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яким частково задоволено позовні вимоги.

На обґрунтування доводів касаційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства є нечіткі та не конкретні; наданими суду первинними документами підтверджується реальність господарських операцій; платник податку має право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень як на стадії перевірки так і на стадії судового розгляду; розмір доходів та видатків сформовано правильно у відповідності до вимог податкового законодавства та пов`язані з господарською діяльністю позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Одними із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність. Відповідно частини другої статті 11 КАС України, Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Відповідно до частини першої статті 51 цього Кодексу, крім прав та обов`язків, визначених у статті 49 цього Кодексу, позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Тобто, на суд покладено обов`язок вирішувати лише ті питання і вимоги по суті спору, за вирішенням яких звернувся позивач. Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Такою обставиною, яка на думку позивача є підставою для задоволення позовних вимог і скасування всіх спірних рішень у позовній заяві було зазначено факт не підписання акту перевірки одним із перевіряючих.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що дана обставина не є підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень і така практика узгоджується з правовою позицією, висловленою Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 червня 2020 р. у справі № 140/388/19. Суд зазначив, що доводи, судження, інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків. Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта. Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Непідписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з непідписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи непідписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.

Як вже зазначалось, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом 31 липня 2020 р., тобто вже після прийняття Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постанови від 19 червня 2020 р. у справі № 140/388/19, тобто повинен був бути обізнаний з судовою практикою у таких спорах.

Позивачем в адміністративному позові не зазначено інших обставин, які б на думку позивача могли б бути підставою для визнання протиправними та скасування спірних рішень контролюючого органу, а судом першої інстанції не наведено достатніх мотивів прийняття та оцінки первинних документів, які або не надавались під час перевірки, або визнані контролюючим органом такими, що не підтверджують задекларовані позивачем показники.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що пунктом 44.6 статті 44 ПК України, встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу, платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Така позиція відповідає сталій судовій практиці Верховного Суду, а суд позбавлений повноважень щодо здійснення самостійної перевірки первинних документів, у разі, якщо такі документи не надані під час перевірки без поважних причин.

Варто зауважити, що позивачем не оскаржувалось судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.11.2018 р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 510 грн. Судом встановлено, що до перевірки позивачем не було надано Книги обліку доходів і витрат, чим порушено вимоги пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України. Наслідки таких дій передбачено статтею 121 Податкового кодексу України, а саме незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Встановлений судом факт, який не оспорювався позивачем, підтверджує висновки суду апеляційної інстанції, що первинні документи повинні надаватись під час перевірки, та у разі їх не надання вважається, що такі документи відсутні у платника податків. Подальше надання їх суду першої інстанції на підтвердження тих обставин, які були предметом перевірки, але не були підставою позовних вимог є недоцільним, якщо платник податків не доведе поважність причин їх не надання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, що є наслідком залишення її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 350, 355, 356 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі № 640/17706/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва Т.А. Чумаченко