Справа № 480/3953/22
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2023 року Справа № 480/3953/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3953/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи на посаді водія з 16.05.1979 по 06.05.1985 в Сейсморозвідувальній партії № 4 Київської геофізичної розвідувальної експедиції та період отримання допомоги по безробіттю з 02.01.2000 р. по 26.12.2000 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком. Однак, рішенням від 04.04.2022 відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає таке рішення протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Оскільки судом було встановлено, що оскаржуване рішення прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, ухвалою суду від 14.12.2022 вказану юридичну особу залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача .
02.01.2023 від представника ГУ ПФУ у Вінницькій області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні, зазначивши, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1058, право на призначення пенсії за віком мають особи, які в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 досягли віку 63 роки за наявності страхового стажу у зазначений період не менше 19 років. Відповідно до положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а тому невідповідність будь-яких записів у ній унеможливлює врахування всіх (деяких) записів у ній. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
ГУ ПФУ в Сумській області правом на подання відзиву передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
23.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до Роменського об`єднаного управління ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 12).
Також в рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи з 16.05.1979 по 06.05.1985 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки неможливо визначити дату наказу про прийняття на роботу, а саме рік, в якому наказ було видано. Уточнююча довідка щодо вищезазначеного періоду роботи відсутня; період отримання допомоги по безробіттю з 02.01.2000 по 26.12.2000 оскільки дата наказу про припинення виплати допомоги (01.12.1999), суттєво різниться з датою припинення отримання допомоги (26.12.2000).
Вважаючи дану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, зокрема, пенсія за віком.
Згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
За правилами частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі Закон №1788) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У свою чергу, порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
На момент внесення записів за період з 16.05.1979 по 06.05.1985 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі- Інструкція №162).
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами першим, другим, четвертим пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується « 1984.05.01», в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; « 05.01.1984». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.
У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).
Відповідно до абзаців першого-третього пункту 2.13. Інструкції № 162 у графі 3 розділу «Відомості про роботу» у виді заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений в такий-то цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво» із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади і присвоєного розряду.
Згідно з абзацами першим-другим пункту 2.26. Інструкції № 162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: в графі 1 ставиться порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 -причина звільнення; в графі 4 зазначається, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній робочий день.
При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзац перший пункту 4.1. Інструкції № 162).
Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Крім того, підпунктом «е» пункту 2.19 Інструкції № 110, яка була чинною на час отримання позивачем допомоги по безробіттю, встановлено, що безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю відповідні записи заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.
Згідно п. 54 Положення про порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, виплати допомоги по безробіттю, а також умови подання матеріальної допомоги в період професійної підготовки та перепідготовки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1998 р. N 578 (далі - Положення № 578), що була чинною на час прийняття наказу про призначення позивачу виплати допомоги по безробіттю (01.12.1999), у трудовій книжці безробітного працівники державної служби зайнятості роблять записи про час початку, припинення, відкладення та закінчення виплати допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до підпункту "е" пункту 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Мінпраці, Мін`юсту, Мінсоцзахисту від 29 липня 1993 р. N 58 і зареєстрованої в Мін`юсті 17 серпня 1993 р. N 110. Усі записи про початок, припинення, відкладення та закінчення виплати допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю вносяться працівником державної служби зайнятості після видання наказу, але не пізніше тижневого строку.
Відповідно до п. 55 Положення № 578 внесення відомостей до трудової книжки про призначення допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалось наступним чином: у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишуть повну назву центру зайнятості; під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата початку виплати допомоги по безробіттю або матеріальної допомоги по безробіттю; у графі 3 робиться запис: "Розпочато виплату допомоги по безробіттю..." (із посиланням на відповідний пункт, статтю Закону України "Про зайнятість населення"); у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (наказ, його дата і номер). Днем припинення виплати допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю вважається останній день виплати. Після цього без підпису посадової особи центру зайнятості трудова книжка повертається безробітному.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Як встановлено судом, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з не зарахуванням органом пенсійного фонду до загального страхового стажу позивача, зокрема, періоду його роботи з 16.05.1979 по 06.05.1985 згідно записів у його трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Суд зазначає, що згідно записів № 1-3 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 16.05.1979 було зараховано водієм III класу в сейсморозвідувальну партію № 4 Київської геофізичної розвідувальної експедиції згідно наказу № 91 § 4 від 16.05.79, з 15.02.1982 переведено водієм II класу згідно наказу № 13 від 15.02.82, та 06.05.1985 звільнено по ст. 38 КЗпП УССР згідно наказу № 17 § 1 від 06.05.85.
Разом з тим, судом під час дослідження засвідченої копії трудової книжки позивача виявлено, що в записі 1 графи 4 цифра «9» (в даті наказу, на підставі якого позивача було зараховано на роботу - 16.05.79) має певні недоліки. Проте слід зазначити, що вказана цифра повністю читабельна, оскільки її ознаки свідчать про те, що це саме цифра «9».
Крім того, дата зарахування позивача на роботу згідно наказу № 91 § 4 від 16.05.79 підтверджується записом у графі 2, в якій вказано дату зарахування на роботу 16.05.1979, яка узгоджується із реквізитами наказу про зарахування на роботу, а саме від 16.05.1979.
Крім того суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Така правова позиція Верховного Суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Також суд звертає увагу, що як вбачається з позовної заяви, позивач в телефонному режимі звертався до Київської геофізичної розвідувальної експедиції щодо отримання уточнюючої довідки за період роботи з 16.05.1979 по 06.05.1985, проте його повідомлено, що працівниця, яка відповідальна за ведення архіву вказаної установи до цього часу перебуває в евакуації, строк її повернення невідомий, а тому надати йому будь-які документи, якими підтверджується час його роботи в експедиції в даний час неможливо. Крім того, як зазначає позивач, ним було направлено на адресу Київської геофізичної розвідувальної експедиції лист з проханням про надання уточнюючої довідки про період його роботи з експедиції, проте відповідь до цього часу не отримав.
Отже, позивачем вживалися заходи для підтвердження спірного періоду роботи додатковими документами.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку, що стаж роботи позивача з 16.05.1979 по 06.05.1985 в Сейсморозвідувальній партії № 4 Київської геофізичної розвідувальної експедиції, підтверджується відповідними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до загального страхового стажу останнього, а тому неврахування відповідачем повністю вказаних періодів до загального страхового стажу позивача є протиправним.
Суд зазначає, що як було вказано вище, відповідно до пунктів 54, 55 Положення № 578 усі записи про початок, припинення, відкладення та закінчення виплати допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю вносяться працівником державної служби зайнятості після видання наказу, але не пізніше тижневого строку. Днем припинення виплати допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю вважається останній день виплати. Після цього без підпису посадове особи центру зайнятості трудова книжка повертається безробітному.
Тобто вказані записи здійснюються лише працівником державної служби зайнятості.
Як вбачається із записів №11-12 зроблених Роменським міскрайцентром зайнятості населення в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивачу 02.01.2000 розпочато виплату допомоги по безробіттю та 26.12.2000 закінчено виплату допомоги по безробіттю.
Згідно довідки Роменської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості від 25.05.2022 №203, доданої позивачем до позову, ОСОБА_1 перебував на обліку, як безробітний, в Роменському міськрайонному центрі зайнятості населення та отримував допомогу у період:
відповідно пп. а. п. 1. ст.29 Закону України Про зайнятість населення розпочато допомогу по безробіттю 02 січня 2000 року (наказ №6255 від 01.12.1999року);
відповідно пп. з п.1 ст.30 Закону України Про зайнятість населення припинено допомогу по безробіттю 26 грудня 2000 року (наказ №6255 від 01.12.1999року).
Отже, неврахування відповідачем періоду отримання допомоги по безробіттю з 02.01.2000 по 26.12.2000 з тієї підстави, що дата наказу про призначення виплати допомоги (01.12.1999) суттєво різниться з датою припинення отримання допомоги (26.12.2000), є протиправним.
Водночас, суд зазначає, що наявність сумнівів у відповідача, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018, справа №127/9055/17.
У відповідності до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Також з огляду на те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо не зарахування періоду роботи позивача на посаді водія з 16.05.1979 по 06.05.1985 в Сейсморозвідувальній партії № 4 Київської геофізичної розвідувальної експедиції та період отримання допомоги по безробіттю з 02.01.2000 по 26.12.2000, суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги в цій частині та зарахувати вказані періоди до страхового стажу позивача, а також зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.02.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
За вищевикладених обставин, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (у рівних частках з кожного з відповідачів), який був сплачений позивачем при подачі позову.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець