Справа № 380/5013/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/5013/22 пров. № А/857/15265/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби з безпеки на транспорті на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року, ухвалене суддею Качур Р.П. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/5013/22 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № 344505 від 01.02.2022 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 344505 від 01.02.2022 року.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті сплачений судовий збір у сумі 2481 грн. 00 копійок.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не є автомобільним перевізником, а отже суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що позивачка є власником вантажного транспортного засобу, яким перевозився вантаж. Доказів того, що позивачка передала належний їй транспортний засіб у користування іншій особі, позивачка не надала. Зазначення у товарно-транспортній накладній автомобільного перевізника відмінного від позивачки, не засвідчує того факту, що саме ця особа є автомобільним перевізником відповідальним за перевезення вантажу, оскільки їй не належить транспортний засіб, яким здійснювалось перевезення вантажу, а доказів того, що позивачка передала в користування цій особі транспортний засіб у матеріалах справи немає.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 21.12.2021 року відповідач провів перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

У ході проведення перевірки зупинено транспортний засіб марки MAN (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить на праві власності ФОП ОСОБА_2 .

За результатами перевірки відповідач склав акт № 324266 від 21.12.2021 року.

У цьому акті відповідач зафіксував порушення позивачкою ст. 34 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутні заповнені щоденні реєстраційні листки обліку робочого часу та бланк підтвердження діяльності водія.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 01.02.2022 року відповідач прийняв постанову № 344505 про застосування до позивачки адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Що стосується тверджень позивачки та висновків суду про те, що позивачка не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ), автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У статті 33 Закону № 2344-ІІІ зазначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Зі змісту цих норм слідує, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивачки за КВЕД є, зокрема, вантажний автомобільний транспорт (49.41), що надає право позивачці здійснювати діяльність із перевезення вантажів.

Вантажний транспортний засіб марки MAN (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який, у ході перевірки зупинив відповідач, належить на праві власності ФОП ОСОБА_2 .

На підставі цих даних, апеляційний суд стверджує, що позивачка є автомобільним перевізником.

Вказаний вище транспортний засіб на момент перевірки здійснював перевезення вантажу на підставі товарно-транспортної накладної № 87-3 від 21.12.2021 року.

У вказаній товарно-транспортній накладній, як автомобільний перевізник, зазначено ТзОВ «Альфа ТІДА».

Оскільки вантажні перевезення безпосередньо пов`язані із вантажним транспортним засобом і тим фактом хто його власник чи користувач, бо на основі цього визначається суб`єкт відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, то цю обставину також необхідно встановити.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Згідно із визначенням, яке наведене у главі 1 Правил № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, товарно-транспортна накладна не є документом, який засвідчує юридичний факт передачі у користування транспортного засобу іншій юридичній особі-автомобільному перевізнику.

Факт користування транспортним засобом, за правилами Цивільного кодексу України, засвідчує лише відповідний договір.

Доказів того, що позивачка передала у користування цей транспортний засіб ТзОВ «Альфа ТІДА», позивачка не надала, тому підстав стверджувати, що, у цьому випадку, автомобільним перевізником було ТзОВ «Альфа ТІДА», а не позивачка, у апеляційного суду немає.

Зважаючи на те, що позивачка є власником вантажного транспортного засобу марки MAN (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і доказів передачі його в користування іншому автомобільному перевізнику немає, то саме позивачка є відповідальною особою за порушення законодавства про автомобільний транспорт в ході перевезення вантажу на підставі товарно-транспортної накладної № 87-3 від 21.12.2021 року.

Що стосується суті виявлених порушень, то апеляційний суд зазначає таке.

У ході проведення перевірки відповідач виявив відсутність у позивачки, як автомобільного перевізника, заповнених щоденних реєстраційних листків обліку робочого часу та бланку підтвердження діяльності водія. Відсутність цих документів є порушенням ст. 34 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен, зокрема, забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

У статті 48 Закону № 2344-ІІІ зазначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Як слідує із цих норм, вони не мають повного переліку умови праці та відпочинку водіїв, а також документів, які має мати автомобільний перевізник. Ці норми є бланкетними і відсилають до інших актів законодавства.

Статтею 2 Закону № 2344-ІІІ визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, Законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення).

Пунктом 1.2 Положення передбачено, що це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 385, ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції № 385, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції № 385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Згідно з пунктом 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Приписами пунктів 6.1, 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07 червня 2010 року № 340 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з абзацом другим пункту 6.1 Положення № 340, водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Отже, тахограф є пристроєм, який в автоматичному чи напівавтоматичному режимі здійснює облік робочого часу та часу відпочинку.

Відповідач ставить у вину позивачці відсутність обліку робочого часу та часу відпочинку водія.

Апеляційний суд з`ясував те, що транспортний засіб марки MAN (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_3 не був обладнаний тахографом.

Вказане свідчить про те, що позивачка порушила норми статей 34 та 48 Закону № 2344-ІІІ за що, статтею 60 Закону № 2344-ІІІ, передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17000 грн.

Отже, оскаржена постанова відповідача про накладення штрафу є правомірною, тому її необхідно залишити в силі.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року в справі № 380/5013/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 16.01.2023 року