Справа № 580/5215/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Черкаси

17 січня 2023 року справа № 580/5215/22

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

01 листопада 2022 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористанні відпустки: за 2019 рік в кількості 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, за 2020 рік в розмірі 10 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки;

2) зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні відпустки: за 2019 рік в кількості 15 діб додаткової оплачуваної відпустки, за 2020 рік в розмірі 10 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Черкаській області. При звільненні зі служби відповідач не виплатив йому компенсацію за невикористані щорічні відпустки у 2019 та 2020 роках. Позивач вважає вказану бездіяльність протиправною та такою, що порушує його права на соціальний захист.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки за попередні роки не передбачена. Вказав, що оскільки позивач наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 01.12.2021 № 372 о/с (зі змінами від 17.03.2020 № 66 о/с) не оскаржував повністю або частково в частині кількості включення днів невикористаної відпустки, тобто погодився з останнім, а тому позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. За вказаних обставин просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 27.12.2022 позивачу надано п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

16.01.2023 позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій в обгрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду зазначив, що при звільненні з роботи він вважав, що з часом йому буде здійснено нарахування належної компенсації за невикористанні дні відпустки. Позивач зазначає, що дізнався про порушення своїх прав 05.10.2022 після отримання від відповідача відомостей про неможливість здійснення нарахування та виплати компенсації за невикористанні відпустки.

Розглядаючи вказану адміністративну справу, суд дійшов висновку про залишення вказаного позову без розгляду з огляду на таке.

Питання застосування строку звернення до суду було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), де Верховний Суд зазначив, що "для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Тож, беручи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої інстанції в силу частини п`ятої статті 242 КАС України, поновленню підлягають строки, які порушені з поважних причин, а поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем оскаржується ненарахування та невиплата при звільненні зі служби грошова компенсація за невикористанні календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2019 та 2020 роки.

Отже, позивачем оскаржується бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області, яка була ним допущена під час прийняття наказу від 01.12.2021 № 372 о/с та у момент звільнення позивача зі служби в поліції згідно цього наказу.

Так, відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Черкаській області "По особовому складу" від 01.12.2021 № 372 о/с згідно із Законом України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу).

Оскільки із наказом про звільнення від 01.12.2021 № 372 о/с , а відтак і про наявність у нього права на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, позивач повинен був бути ознайомлений в день звільнення зі служби, то саме в день звільнення зі служби позивач повинен був дізнатися про порушення свого права щодо на отримання при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки за 2019 та 2020 роки.

У зв`язку з цим суд вважає, що лист Головного управління Національної поліції в Черкаській області №29/К-225 від 05.10.2022, на який посилається позивач в обґрунтування дати початку перебігу строку звернення до суду, лише свідчить про виникнення у позивача зацікавленості до своїх прав щодо кількості календарних днів щорічної основної та додаткової відпустки за 2019 та 2020 роки та про вчинення активних дій по зверненню до відповідача за отриманням відповідної інформації - в 2022 році.

Беручи до уваги викладене, довід позивача про те, що саме з листа відповідача №29/К-225 від 05.10.2022 він дізнався про порушення свого права, суд відхиляє, адже вважає, що реальна, об`єктивна можливість виявити належну зацікавленість до видів та сум грошового забезпечення, які підлягали виплаті при звільненні, виникла у позивача ще в 2021 році при звільненні зі служби та, починаючи з 2021 року позивач, у разі необхідності, вправі був вчинити активні дії щодо отримання від відповідача інформації стосовно розрахунку кількості врахованих календарних днів невикористаної додаткової відпустки та підстав неврахування інших календарних днів додаткової відпустки.

Отже, байдужість позивача до своїх прав, яка мала місце під час його звільнення в 2021 році, та триваюча пасивна поведінка (зайві зволікання позивача із направленням до ГУ НП в Черкаській області заяви про нарахування та виплати грошової компенсації за невикористанні відпустки) вказує на те, що недотримання строку звернення до суду з позовом мало суб`єктивну причину ( недисциплінованість позивача як учасника суспільних відносин) та не вказує на існування об`єктивної неможливості вчинення позивачем активних дій щодо звернення до суду з цим позовом.

В постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 420/2764/21 та від 13 грудня 2021 року 473/3711/16-а Верховним Судом була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, суд доходить висновків, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, суд не знаходить підстав для визнання вказаних причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Згідно частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки факт пропуску строку звернення до суду встановлений судом після відкриття провадження в адміністративній справі, суд залишає позову заяву без розгляду.

Керуючись статтями 240-243, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статями 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО