Справа № 620/6224/22
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

10 січня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/6224/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Тихоненко О.М.,

за участю секретаря Кугук Н.С.,

представника позивача Карети О.О.,

та представника відповідача Паншиної І.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Венго до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Венго (далі ТОВ Венго, Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом (зі змінами) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.11.2021 № 7079/25010705, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції та № 7081/25010705, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що висновки відповідача, викладені в акті фактичної перевірки, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є протиправними та такими, що не відповідають дійсності. В частині висновків про порушення п.1,2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», то обов`язок приведення реєстраторів розрахункових операцій (далі РРО) до вимог законодавства, за наявності такої технічної можливості, покладається на його виробника (постачальника), а не Товариства яке його використовує, у встановленому законом порядку. Відповідно і відповідальність, за недотримання встановлених вимог, може нести тільки виробник (постачальник). Якщо підприємство застосовує РРО, що перебували на обліку в органах ДПС (тобто вже експлуатувались Товариством) до дати набуття чинності Наказу Міністерства фінансів України № 306 від 18.06.2020 (далі Наказ № 306), такі РРО можна застосовувати й далі, вони не потребують обов`язкового доопрацювання на виконання вимог як Наказу №306, так і Наказу Міністерства фінансів України №329 від 08.06.2021 (далі Наказ №329). Водночас якщо виробник (постачальник) РРО має технічну можливість доопрацювати вищезазначені РРО, підприємство має право їх доопрацювати з урахуванням вимог Наказів №306 та № 329. Причому таке доопрацювання стосується як паперових, так і електронних розрахункових документів, створених РРО. Отже, якщо Товариство у своїй діяльності застосовує РРО, зареєстрований до 01.08.2020 або до 01.07.2021, який не може бути доопрацьований, контролюючий орган немає підстав для застосування штрафних (фінансових) санкцій до такого Товариства. В частині висновків про порушення п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України у зв`язку з начебто не реєстрацією платником рівномірів-лічильників, то вони є протиправними та юридично безпідставними з огляду на наступне. Так, з незрозумілих причин, ревізорами зроблено висновок про відсутність/не встановлення з вини ТОВ «Венго» рівнемірів-лічильників на розташованих на території акцизного складу №1003653 ємностях, в зв`язку з начебто відсутністю інформації про їх реєстрацією Товариством у системі електронного адміністрування реалізації пального, ігноруючи при цьому, факт фактичної наявності таких рівнемірів-лічильників на ємностях розташованих на акцизному складі, їх реєстрацію у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі та подання щоденних Довідок про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі - дані яких формуються, в тому числі, саме на показах зазначених, начебто відсутніх рівнемірів-лічильників. При цьому, перевіряючим при проведенні перевірки надавались і Паспорти на встановлені рівнеміри-лічильники, і Свідоцтва про їх прийняття, і документи про їх придбання, і Довідка (Затверджена Наказом Міністерства фінансів від 27.11.2018 №944) про реєстрацію зазначених рівнемірів у Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі від 31.03.2020. також вказує, що контролюючий орган в порушення статті 80 Податкового кодексу України ініціював проведення фактичної перевірки позивача без жодної визначеної законом умови, що є самостійною підставою для визнання акту перевірки таким, що складений з порушенням податкового законодавства.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Відповідач в межах встановленого судом строку подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Венго» та зазначає, що перевіркою АЗС, що належить позивачу встановлено не обладнання або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі рівнемірів-лічильників рівня пального за період з 01.04.2020 до 06.10.2021 на акцизному складі (уніфікований номер 1003653), у вищезазначеному періоді на акцизному складі, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Козацька, буд. 58 здійснювалась реалізація та зберігання пального з 6 (шести) введених в експлуатацію резервуарів, чим порушено вимоги пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Кодексу. За результатами розгляду акту перевірки, ГУ ДПС у Чернігівській області, зокрема, прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.11.2021 №7081/25010705, згідно з яким нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 120 000 грн (20 000 х 6 шт.) за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу розташованому на акцизному складі та/або незареєстрований витратомір-лічильник. Також відповідач вказує, що згідно з даними ІТС «Податковий блок» встановлено, що платник податків у періоді з 01.10.2021 по 07.10.2021 включно здійснював господарську діяльність з продажу підакцизних товарів (бензин, дизельне паливо, скраплений газ) з використанням реєстратора розрахункових операцій (далі -РРО) з роздрукуванням розрахункових документів (фіскальні чеки за формою ФКЧ-1) невстановленої форми, які підтверджують виконання розрахункових операцій, на загальну суму 2803175,63 грн, у тому числі, відповідне порушення було вчинене вперше 01.10.2021 об 00 год. 31 хв. на суму 10600 грн. Роздруковані фіскальні чеки за формою ФКЧ-1 на суму 2803175,63 грн не містять окремим рядком літерного позначення QR-коду, який містить у собі код-автентифікації повідомлення (МАС) цього чеку, визначеного Положенням про форму

та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 тощо. За розглядом матеріалів перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області до ТОВ «Венго» застосовані штрафні санкції на загальну суму 2794695,60 грн. З урахуванням зазначеного, Головне управління ДПС у Чернігівській області вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідають нормам законодавства. щодо заяви про збільшення підстав позову відповідач вказує, що за змістом наказу від 29.09.2021 №1732-П підставою проведення перевірки є підпункт 80.2.2. пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України. Норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального в силу приписів статті 16 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій зазначені аналогічні обставини, викладені в позові.

Протокольною ухвалою суду від 16.11.2022 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як слідує з матеріалів справи ТОВ Венго зареєстроване в якості юридичної особи 09.06.2017 та основним видом діяльності позивача є: 47.30 Роздрібна торгівля пальним.

Позивач є платником акцизного податку з реалізації пального, має ліцензію на право зберігання пального.

29.09.2021 начальником Головного управління ДПС у Чернігівській області винесено наказ № 1732-п, яким наказано провести фактичну перевірку ТОВ Венго (АЗС, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Козацька, 58) з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі, про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (а.с.42).

На підставі вказаного наказу посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області проведено фактичну перевірку господарської одиниці: АЗС, що розташована за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Козацька,58, за результатами якої складено акт від 18.10.2021 № 6853/25/26/РРО/41388087 (а.с.10-13).

Так, в ході проведення перевірки встановлено не обладнання або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі рівнемірів-лічильників пального з акцизного складу, розташованого за адресою: Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Козацька, 58, уніфікований №1003653 в період з 01.04.2020 до 06.10.2021 включно. У вищезазначеному періоді на акцизному складі з уніфікованим № 1003653, розташованому за адресою: м. Чернігів, вул. Козацька, буд. 58 здійснювалась реалізація та зберігання пального з 6 (шести) введених в експлуатацію резервуарів. Також станом на дату початку перевірки, під час проведення контрольної розрахункової операції здійснено реалізацію газу скрапленого та видачу фіскального чеку без зазначення QR-коду, тобто даний фіскальний чек не є розрахунковим документом. Станом на 07.10.2021 QR-коди у фіскальних чеках не друкувались, версія програмного забезпечення, що дозволяє це зробити не встановлена. Всього за період з 01.10.2021 по 07.10.2021 включно реалізовано товарів на суму 2803175,63 грн, у тому числі, перше порушення 01.10.2021 об 00 год. 31 хв. на суму 10600 грн.

Таким чином, встановлено порушення вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України.

05.11.2021 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області відносно позивача винесено податкові повідомлення-рішення № 7079/15010705, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 1397347,80 грн та № 7081/25010705, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції відповідно до підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України в сумі 120000,00 грн (а.с.14-17).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до вимог пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Згідно з абзацом третім пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Системно проаналізувавши вищенаведені положення Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення фактичної перевірки сформульовані лише в абзаці третьому пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.

Як слідує зі змісту спірного наказу від 29.09.2021 № 1732-п, в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено ст. 20 та підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Так, статтею 20 Податкового кодексу України визначено загальний перелік прав контролюючих органів, а підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності такої підстави - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Тобто, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 ст.80 Податкового кодексу України.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

Суд встановив, що підставами для видання спірного наказу контролюючим органом визначено: інформацію, що міститься в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників про можливість порушення позивачем законодавства, підприємством здійснювалась реалізація пального без зареєстрованих у встановленому законодавством порядку витратомірів-лічильників.

При цьому, відповідачем не надано до суду жодних письмових та належним чином оформлених доказів на підтвердження того, що підставою для прийняття наказу була саме вищезазначена інформація з бази даних, а саме Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників про можливість порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, як того вимагає п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податковий кодекс.

Відповідно до вимог пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Згідно з абзацом третім п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Системно проаналізувавши положення ст. 75-81 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абз.3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Як встановлено судом, підставою для прийняття спірного наказу була інформація з Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників, яка свідчить про можливість порушення позивачем законодавства, а саме позивачем на акцизному складі не обладнано та не зареєстровано рівномір-лічильник на одному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі та не зареєстрований один витратомір - лічильник встановлений за місцем відпуску пального.

Однак наказ № 1732-п від 29.09.2021 не містить інформації, яка б свідчила про наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, та про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, та у зв`язку з якими у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для здійснення належного податкового контролю.

Також, суд зазначає, що у вказаному наказі, відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а саме ст.20 та п.п. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

У той же час суд вважає за необхідне зазначити, що інформація на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. Саме з цього виходила колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду при розгляді справи № 520/1304/2020 (постанова від 22 вересня 2020 року) де предметом спору була протиправність наказу податкового органу про проведення фактичної перевірки.

При цьому, п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки, а саме: така перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, а тому, зі змісту наказу за № 1732-п від 29.09.2021, неможливо встановити яке з окремих вказаних порушень слугувало конкретною підставою для його прийняття.

Також як було зазначено представником відповідача фактична перевірка була призначена на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального покладені на відповідача.

Разом з тим, суд зазначає, що частина перша статті 16 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального передбачає, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Так, вказаний Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Однак, положення зазначеного Закону не регулюють питання та, відповідно, не містять норм щодо відповідальності, в частині реєстрації акцизних складів в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, на якому здійснюється зберігання пального, а тому Закон України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального не регулює функції контролюючого органу щодо перевірки суб`єктів господарювання на предмет реєстрації акцизних складів.

Натомість такі вимоги законодавства передбачені нормами Податкового кодексу України, а саме підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України.

Так, у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено жодних обставин наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства, а відповідачем не доведено, що перевірка була призначена на виконання функцій контролюючого органу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано жодних доказів того, що контролюючим органом отримано інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу зі здійснення належного податкового контролю, а саме право на проведення фактичної перевірки згідно з підпунктом 80.2.2 пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/17123/18 від 02.02.2020 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа № 804/1113/16), від 24.05.2019 (справа № 826/16221/15), від 03.10.2019 (справа № 820/850/16), від 16.10.2019 (справа № 820/11291/15), від 22.11.2019 (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З огляду на вищезазначений правовий висновок Верховного Суду, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що недотримання контролюючим органом вимог підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80, пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо призначення фактичної перевірки без визначення правових підстав призвело до звуження прав позивача як платника податків, та, як наслідок, вимагає скасування прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень.

Стосовно інших посилань відповідача, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, суд, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 05.11.2021 № 7079/25010705 та № 7081/25010705, якими позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкції є протиправними та підлягають скасуванню.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю Венго необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Венго підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 22760,23 грн.

Керуючись статтями 168, 227-228, 241, 243, 244-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Венго до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.11.2021 № 7079/25010705, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Венго нараховані штрафні (фінансові) санкції.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.11.2021 № 7081/25010705, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Венго нараховані штрафні (фінансові) санкції.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Венго (вул. Козацька, 58, м. Чернігів, 14000, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124).

Повний текст рішення суду складено 17.01.2023.

Суддя О.М. Тихоненко