Справа № 620/4116/22
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року Чернігів Справа № 620/4116/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Шукай К.П.,

за участю представника позивача Сала О.П., представника відповідача Васильченка С.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ректора Академії державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України від 30.03.2022 № 4/ст «Про призначення службового розслідування»;

- визнати протиправним та скасувати наказ ректора Академії державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України від 15.04.2022 № 5/ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» доцента кафедри психології Академії, старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби з Державної кримінально-виконавчої служби України;

- визнати протиправним та скасувати наказ ректора Академії державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України від 18.04.2022 № 78/ОС «Про особовий склад» про звільнення старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , доцента кафедри психології Академії Державної пенітенціарної служби;

- зобов`язати Академію державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України поновити старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , доцента кафедри психології Академії Державної пенітенціарної служби;

- стягнути з Академії державної пенітенціарної служби Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.04.2022 до дати винесення судового рішення, без відрахування податків та зборів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до роз`яснень зі сфери трудових відносин в умовах воєнного стану Міністерства економіки України від 23.03.2022 відсутність працівника на роботі у зв`язку з бойовими діями не може бути кваліфікована як прогул без поважної причини. Стверджує, що працівники, які не виходять на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, не можуть бути звільнені за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважної причини. Якщо працівник залишив робоче місце та виїхав з місця проживання у зв`язку із бойовими діями - відсутні підстави для звільнення працівника з роботи за прогул. Такий переїзд вважається поважною причиною для відсутності на роботі та звільняти такого працівника за прогул немає підстав. Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. Тому вказує, що службовим розслідуванням не доведено вини позивача в порушенні службової дисципліни і, відповідно, вчиненні дисциплінарного проступку, а тому оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки в ході службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 без попередження керівника виїхала за кордон у період дії воєнного стану. Наведене стало підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді звільнення зі служби. При обранні виду стягнення було враховано всі відомі обставини, в тому числі дані про відсутність стягнень, попередні заохочення, а також той факт, що дисциплінарний проступок вчинено під час дії воєнного стану особою, яка має офіцерське звання та склала Присягу.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, звернуто увагу суду на порушення процедури під час проведення службового розслідування відносно позивача.

Вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходила службу в Академії Державної пенітенціарної служби на посаді доцента кафедри психології.

30.03.2022 на ім`я ректора Академії Державної пенітенціарної служби від начальника кафедри психології полковника внутрішньої служби Оксани Мірошничено надійшов рапорт, у якому повідомлено, що ОСОБА_1 виїхала за межі України, про що її не повідомила (а.с. 20).

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 30.03.2022 № 4/ст «Про призначення службового розслідування» наказано провести службове розслідування та затверджено склад комісії: голова комісії - проректор ОСОБА_2 , члени комісії - заступник начальника відділу по роботі з персоналом ОСОБА_3 , начальник відділу виховної, психологічної роботи та організації дозвілля ОСОБА_4 (а.с. 17).

За наслідками службового розслідування складено висновок, що затверджений 15.04.2022, у якому зазначено, що старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 без попередження керівника виїхала за кордон у період воєнного стану. Відповідний рапорт на виїзд ОСОБА_1 надано не було. Також відповідно до рапорту ОСОБА_5 вона 30.03.2022 повідомила позивача про необхідність повернення за місцем проходження служби, однак остання відмовились це зробити. На час проведення службового розслідування позивач так і не прибула до Академії.

Своїми діями позивач порушила вимоги частини четвертої статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», статті 3 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Правил внутрішнього розпорядку для персоналу Академії Державної пенітенціарної служби (Додаток 4 до Колективного договору між Академією Державної пенітенціарної служби і трудовим колективом Академії Державної пенітенціарної служби на 2022-2026 роки, схваленого Конференції то трудового колективу від 13.01.2022 протокол № 1), наказу Академії ДПтС від 20.08.2021 № 355/ОД «Про забезпечення внутрішнього порядку та організацію внутрішньої служби в Академії в 2021-2022 навчальному році (окрім територіально відокремлених відділень)», пункту 2.27. Посадової інструкції старшого викладача кафедри психології (а.с. 148-150).

Наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 15.04.2022 № 5/ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з Державної кримінально-виконавчої служби України (а.с. 17-зворот).

Даний вид стягнення реалізований наказом Академії Державної пенітенціарної служби від 18.04.2022 № 78/ОС «Про особовий склад», яким, відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 8 статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , доцента кафедри психології Академії Державної пенітенціарної служби, звільнено зі служби з 18.04.2022 (а.с. 23).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 вказаного Статуту.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Положеннями частин першої-третьої, п`ятої, дев`ятої-одинадцятої, п`ятнадцятої статті 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З аналізу викладених норм слідує, що накладенню дисциплінарного стягнення передує службове розслідування, прийняття рішення про його проведення належить до дискреційних повноважень керівника, якому надані повноваження із застосування до осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ дисциплінарного стягнення.

Процедура проведення службового розслідування визначена Порядком проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5 (далі - Порядок № 356/5).

Метою такого розслідування є з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, які вчинені особою.

Службове розслідування складається із відповідних стадій, зокрема, призначення службового розслідування та створення комісії для проведення цього розслідування.

Пунктом 6 Розділу ІІ Порядку № 356/5 визначено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений наказ уповноваженого на те начальника. У пункті 5 Розділу ІІ Порядку № 356/5 перелічені підстави для призначення службового розслідування, а у пунктах 1-3 Розділу ІІІ перелічені посадові особи, які мають саме призначати службове розслідування.

Отже, суб`єкт, який має право на призначення службового розслідування, в даному випадку ректор Академії Державної пенітенціарної служби має право видати належним чином оформлений письмовий наказ, яким призначити службове розслідування відносно особи начальницького складу, та цим же наказом визначити належного виконавця.

Як слідує з наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 30.03.2022 № 4/ст «Про призначення службового розслідування» в ньому відсутні відомості щодо призначення службового розслідування, не вказано посадову особу, відносно якої здійснюється таке розслідування, не визначено в чому виявилося порушення службової дисципліни, а також періоду в якому мали місце такі події.

Окрім того, суд зазначає, що за приписами пунктів 8 та 9 Розділу ІІІ Порядку № 356/5 службове розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

За встановленими обставинами, безпосереднім начальником позивача був полковник внутрішньої служби начальник кафедри психології Академії Державної пенітенціарної служби ОСОБА_5 , однак до складу комісії з проведення службового розслідування, яка затверджена наказом від 30.03.2022 № 4/ст, вказана особа не входила.

Отже, службове розслідування стосовно позивача було проведено із порушенням процедури та всупереч вимогам Порядку № 356/5 та Дисциплінарного статуту, а тому наказ Академії Державної пенітенціарної служби від 30.03.2022 № 4/ст «Про призначення службового розслідування» є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Таким чином, враховуючи, що зазначені процедурні порушення передували винесенню оскаржуваних наказів в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності встановлені порушення ставлять під сумнів законність оскаржуваних наказів від 15.04.2022 № 5/ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», від 18.04.2022 № 78/ОС «Про особовий склад», яким звільнено позивача зі служби, та є достатньою підставою для визнання їх протиправними та скасування.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У постанові Верховного Суду України від 21.05.2014 у справі № 6-33цс14 зазначається, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

З вказаних обставин, враховуючи, що оскаржуваний наказ від 18.04.2022 № 78/ОС «Про особовий склад», яким звільнено позивача зі служби, підлягає скасуванню, а також те, що останнім робочим днем позивача був 18.04.2022, позовна вимога позивача про поновлення його на службі підлягає задоволенню частково, шляхом поновлення на службі в Академії Державної пенітенціарної служби старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , доцента кафедри психології з 19.04.2022.

Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.04.2022 (наступний день після звільнення) по 09.01.2023 (дата винесення рішення про поновлення).

Суд звертає увагу, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок).

Абзацом третім пункту 3 Порядку передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Як вбачається з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно абзаців першого та третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Академії Державної пенітенціарної служби від 04.07.2022 № 219 розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 542,65 грн. (а.с. 131).

Тому, стягненню підлягає грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 19.04.2022 по 09.01.2023 в розмірі 144344,90 грн. (266 днів вимушеного прогулу * середньоденне грошове забезпечення 542,65 грн.).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на службі та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 16279,50 грн. (30 днів вимушеного прогулу * середньоденне грошове забезпечення 542,65 грн.) підлягає негайному виконанню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями частини першої, пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду: ордер на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1030509 від 15.06.2022; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000856; попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач поніс у справі; квитанцію № 15 від 15.06.2022 на суму 25000,00 грн. (а.с. 9, 10, 119, 120).

Так, відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, витрати позивача на професійну правничу допомогу склали 25000,00 грн.

Відповідач у відзиві заперечує щодо суми витрат на професійну правничу допомогу та зазначає, що розмір витрат є завищеним, не відповідає складності справи та належним чином не обґрунтований.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 25000,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

При цьому, суд звертає увагу, що в попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, які позивач поніс у справі, адвокатом не зазначено чіткого розрахунку кількості витраченого часу на надання послуг, вказаних в пунктах 2, 3, 5, 6, 7 розрахунку, що позбавляє можливості надати їм об`єктивну оцінку.

Даний спір не потребував значних затрат часу, який заявлений представником позивача, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині узгодження правової позиції, підготовки та направлення адвокатських запитів, аналізу судової практики у подібних спорах, підготовки та подання до суду позовної заяви та їх копій.

Враховуючи наведене, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є не співмірна з обсягом виконаних робіт та витраченим часом.

Крім того, суд наголошує, що зустріч з клієнтом, консультація клієнта не пов`язано із наданням адвокатом правової допомоги у суді, а тому вартість цих послуг не може бути компенсована позивачу в порядку розподілу судових витрат.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, також виходячи із конкретних обставин справи, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 10000,00 грн.

Також за рахунок бюджетних асигнувань Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Академії Державної пенітенціарної служби (вул. Гонча, буд. 34, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Академії Державної пенітенціарної служби від 30.03.2022 № 4/ст «Про призначення службового розслідування».

Визнати протиправним та скасувати наказ Академії Державної пенітенціарної служби від 15.04.2022 № 5/ст «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Визнати протиправним та скасувати наказ Академії Державної пенітенціарної служби від 18.04.2022 № 78/ОС «Про особовий склад» в частині звільнення старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , доцента кафедри психології Академії Державної пенітенціарної служби.

Поновити на службі в Академії Державної пенітенціарної служби старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , доцента кафедри психології з 19.04.2022.

Стягнути з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2022 по 09.01.2023 в розмірі 144344,90 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В решті позову відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на службі в Академії Державної пенітенціарної служби старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , доцента кафедри психології.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Академії Державної пенітенціарної служби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 16279,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.01.2023.

Суддя В.О. Непочатих