Справа № 440/393/23
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

16 січня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/393/23

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Довгопол М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів (повне найменування - Конкурсна комісія з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України), в якій просив визнати незаконним рішення від 20.12.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача включити ОСОБА_1 додатково до списку кандидатів, що продовжують участь у конкурсі і допущені до співбесіди; зобов`язати відповідача надати доступ позивачеві до інформації, що стосується його особисто, а саме, матеріалів досьє кандидата ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 20.12.2022, яким оголошено перелік 64 осіб, допущених до продовження конкурсу на посади члена ВККСУ, в частині не включення до складу осіб, що продовжують участь у конкурсі, кандидата ОСОБА_1 , є необґрунтованим та незаконним. Також позивач посилався на порушення відповідачем статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у зв`язку з ненаданням відповіді на його запити про ознайомлення із особистим досьє, що сформоване в межах конкурсу до ВККСУ.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд дійшов таких висновків.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Згідно з положеннями статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1); спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб (п. 9).

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Предметом спору, з яким ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду, є, зокрема, рішення Конкурсної комісії з добору членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів від 20.12.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Водночас суд зауважує, що 20.12.2022 Конкурсною комісією з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалено рішення, оформлене протоколом засідання від 20.12.2022, про формування переліку кандидатів, допущених до співбесіди відповідно до п. 1 частини 18 статті 95 та п. 5 частини 18 статті 95-1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". До переліку кандидатів, допущених до співбесіди, включено 64 кандидати, серед яких позивач відсутній. Висновків стосовно відповідності позивача за критеріями доброчесності та професійної компетентності чи підстав недопуску до співбесіди позивача, рішення не містить.

Таким чином рішення Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 20.12.2022 є актом індивідуальної дії, який поширюється на певне коло осіб, а саме, кандидатів, допущених до співбесіди, та не стосується прав, свобод та/або інтересів позивача.

Отже, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем відсутній юридичний спір в частині рішення від 20.12.2022, оскільки таке рішення не породжує для нього юридичних наслідків, а відтак і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом, адже для ефективного захисту порушених прав необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між стверджуваним порушенням та способом захисту прав або інтересів.

Суд зауважує, що обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки, при цьому такі обмеження є запобіжником для недопущення розгляду в судах позовів третіх осіб в інтересах (або всупереч інтересам) осіб, яких такі індивідуальні акти стосуються.

Правовий висновок стосовно того, що відсутність у особи прав чи обов`язків у зв`язку із ухваленням оскаржуваного рішення не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із адміністративним позовом, викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення від 20.12.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 , а також похідних вимог про зобов`язання відповідача включити ОСОБА_1 додатково до списку кандидатів, що продовжують участь у конкурсі і допущені до співбесіди, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Отже, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення від 20.12.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 , а також похідних вимог про зобов`язання відповідача включити ОСОБА_1 додатково до списку кандидатів, що продовжують участь у конкурсі і допущені до співбесіди.

При цьому суд виходить з того, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Оскільки розгляд цього спору перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

На підставі викладеного, керуючись статтею 170 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним рішення, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення від 20.12.2022 в частині, що стосується ОСОБА_1 , зобов`язання відповідача включити ОСОБА_1 додатково до списку кандидатів, що продовжують участь у конкурсі і допущені до співбесіди.

Роз`яснити, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.В. Довгопол