Справа № 240/5971/22
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 січня 2023 року

м. Київ

справа №240/5971/22

адміністративне провадження № К/990/420/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі №240/5971/22 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення невиплаченої частини заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати;

- стягнути з Житомирської обласної прокуратури на користь позивача невиплачену частину заробітної плати за період із 26 березня 2020 року по 21 жовтня 2021 року у сумі 744578, 35 грн, яка включає невиплачену частину посадового окладу, надбавку за вислугу років, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 26 березня 2020 року по 21 жовтня 2021 року заробітної плати відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру здійснити за період з 26 березня 2020 року по 21 жовтня 2021 року нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі, визначеному статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року скасовано в частині задоволення позову та прийнято нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позову відмовлено повністю.

28 грудня 2022 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року. Скаржник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору цій справі є правомірність відмови відповідача після визнання неконституційними окремих положень закону виплатити прокурору неотриману заробітну плату у розмірі, встановленому частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру» за минулий період.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування положень частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020, пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», сформованому, зокрема, у справі №460/1354/21 предметом спору у якій було правильність обчислення розміру заробітної плати прокурора, який не проходив атестацію.

Так, у цій справі Верховний Суд, зокрема, указав, що рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року у справі №6-р/2020 стосується приписів статті 81 Закону «Про прокуратуру», зі змінами, офіційне тлумачення яких здійснено в розумінні статті 131-1 Основного Закону України і пов`язане з організацією і порядком діяльності прокуратури нової якості - функцією кримінального обвинувачення та проведення кадрового перезавантаження через оцінювання прокурорів. А тому застосування статті 81 Закону №1697-VII зі змінами в редакції Закону №113-ІХ без обмежень у цій справі, пов`язується із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»).

Так як прокурора звільнено з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» і він не є таким, який успішно пройшов атестацію, тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Верховний Суд відхиляє аргументи касаційної скарги щодо необхідності відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування указаних положень Закону №113-IX та Закону України «Про прокуратуру», так як такий висновок уже сформовано Верховним Судом за подібних обставин та застосовано судом апеляційної інстанції, що наразі і вирішує проблематику таких спорів та створює умови для формування єдиної правозастосовчої практики. Скаржник не зазначає новітніх, проблемних і раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права у подібних правовідносинах, а мотиви скарги зводяться до тлумачення порядку оплати праці прокурорів, із загальними посиланнями на рішення Конституційного Суду України, без належної аргументації їхнього застосування у контексті обставин цієї справи.

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги зводяться до загальних фраз щодо порушення судом принципів права, незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо застосування норми права, які відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

З урахуванням вищенаведеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 6 частини першої статті 333 КАС України.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі №240/5971/22 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення невиплаченої частини заробітної плати.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: В.Е. Мацедонська

С.А. Уханенко