Справа № 240/13867/21
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовною заявою у якій просить:
- зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу відповідно до п. "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування ", період навчання з 01.09.1977 по 30.04.1978, з 01.09.1982 по 21.06.1985 період проходження військової служби з 24.05.1979 по 20.05.1981, період роботи з 01.02.1986 по 19.06.2003, а також зобов`язати та нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування ".
В обґрунтування позову зазначено, що позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги згідно п.7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки посада на якій він працював не дає права на призначення такої допомоги.
Ухвалою суду від 29.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи .
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що період з 01.02.1989 по 19.06.2003 позивач працював на посаді майстра інструктора, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 №909 не передбачено, що робота на посаді майстра-інструктора дає право на призначення пенсії за вислугу років. Періоди навчання та періоди проходження військової служби зараховуються до загального трудового стажу.
Позивачем подано відповідь на відзив, у якій з підстав викладених у позові просить задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з приводу виплати йому грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 29.04.2021 повідомило про відсутність у позивача права при призначенні пенсії за віком на отримання грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки страховий стаж з 01.01.2004 зарахований відповідно до сплати страхових внесків. До страхового стажу не було зараховано липень 2013 року, у зв`язку з тим, що в даних системи персоніфікованого обліку відсутні відомості за звітний місяць.
У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV).
Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг, яке, в силу положень ст.2 Закону № 1058-ІV гарантується, зокрема, солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Відповідно до ст.1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно із ч.1 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У силу приписів ч.1 ст.15 Закону № 1058-IV, платниками страхових внесків до солідарної системи є, зокрема, страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.
Відповідно до п.1 ст.14 Закону № 1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці.
Згідно із ч.2 ст.20 Закону № 1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
За приписами ч.6 ст.20 Закону № 1058-IV, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону № 1058-IV).
Відповідно до положень ст.106 Закону № 1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).
Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI, страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Зокрема ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Отже, обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника - роботодавця, оскільки він здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи - працівника.
Застрахована особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства за страховими внесками не може бути підставою для незарахування до страхового стажу такої особи періодів її роботи.
Таким чином, усі місяці роботи, в тому числі, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та нараховувало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні або незалежно від того, чи обліковуються вказані страхові внески відповідачем у реєстрі застрахованих осіб.
Відповідно до п.1 ст.12-1 Закону №2464-VI Пенсійний фонд України формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У частині 2 статті 20 Закону №2464-VI зазначено, що персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.
Що стосується твердження відповідача, про не зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років роботи на посаді майстра- інструктора, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Міністерство соціального захисту населення України листом від 08.12.1994 за № 01-3/1095-02-2 надано роз`яснення обласним управлінням соціального захисту населення стосовно того, що при визначенні права на пенсію за вислугу років необхідно до спеціального стажу, який дає право на таку пенсію, зараховувати час роботи у навчально-виховних закладах, перелічених у абзаці другому листа Мінсоцполітики від 10.02.94 Л?01-3/96-02-1 на посадах інструкторів практичного навчання враховуючи те, що до певних періодів у штатах загальноосвітніх шкіл, міжшкільних майстерень, професійних навчально-виховних закладів вводились посади інструкторів практичного навчання, які далі були перейменовані на посади майстрів виробничого навчання.
Крім того зі змісту самого поняття «майстер-інструктор» вбачається, що дана посада, як і посада майстра виробничого навчання, передбачає проведення навчання, сприяння професійній орієнтації учнів, організація навчальної практики тощо. Обидві ці посади належать до категорії педагогічних.
Разом з тим під час призначення пенсій на пільгових умовах за нормами ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (якщо пенсія призначається з урахуванням пільгового стажу лише за періоди роботи до 1 січня 1992 р.) застосовується п. 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.72 р., за яким періоди служби у складі Збройних Сил СРСР, в органах міліції (тощо) прирівнюються за вибором особи до роботи, яка передувала, або до роботи, що була одразу після військової служби, а навчання в професійно-технічних закладах зараховується до наступної роботи після його закінчення.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Так згідно із записами, що внесені до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 страховий стаж позивача складається з:
період з 01.09.1977 по 30.04.1978 р.р. навчання у Любарському СТІТУ-7 (8 місяців).
період з 24.05.1979 по 20.05.1981 р.р. служба у рядах радянської армії (служби у складі Збройних Сил СРСР) (1 рік 11 місяців 28 днів).
період з 01.09.1982 по 21.06.1985 р.р. навчання у Харківському індустріально-педагогічному технікумі (2 роки 9 місяців 21 день).
період з 01.08.1985 по 31.01.1986 р.р. працював на посаді майстра виробничого навчання у Центрі професійно-технічної освіти м. Житомира (раніше - Житомирське ПТУ № 15 (6 місяців 1 день).
період з 01.02.1986 по 19.06.2003 р.р. ОСОБА_1 працював на посаді майстра-інструктора Центрі професійно-технічної освіти м. Житомира (раніше - Житомирське ІГГУ № 15(17 років 4 місяці 1 7 днів).
період з 20.06.2003 по 12.07.2020 р.р.(день виходу на пенсію) працював на посаді майстра виробничого навчання у Центрі професійно-технічної освіти м. Житомира (раніше - Житомирське ГІТУ № 15(17 років 6 місяців 24 дні).
Таким чином на посаді майстра виробничого навчання позивач пропрацював 17 років 6 місяців 24 дні, на посаді майстра-інструктора - 17 років 4 місяці 17 днів. Період навчання та проходження строкової військової служби, що зараховується до трудового (страхового), а в даному випадку, і до спеціального стажу складає в загальному 5 років 5 місяців 19 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу та ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Постановою Кабінету Міністрів України №78 від 31 січня 2001 року (зі змінами і доповненнями) "Про порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти" чітко зазначено, що до стажу педагогічної роботи зараховується час перебування громадян України на військовій службі.
При цьому навчання, військова служба та робота на виборних посадах (якщо все це враховує ться до підмовою стажу) враховується в розмірі, що не перевищує всього наявного стажу роботи, котрий дає право на пільгове пенсійне забезпечення.
Це передбачене Законом України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби».
Згідно ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу добувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
У будь-якому разі час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не мають перевищувати наявного с тажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Суд приходить до висновку, що відповідач не вірно вказує на те, що позивачем не підтверджено 35 років стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"
Отож, суд погоджується із доводами представника позивача, що фактично за змістом та характером виконуваної роботи позивач був майстром виробничого навчання, а назва професії вказана у його трудовій книжці є лише доповненням професійної назви роботи для конкретизації та уточнення характеру фактично виконуваних робіт.
З огляду на вищевказане, наявні підстави для зарахування позивачу до спеціального стажу період навчання з 01.09.1977 по 30.04.1978, з 01.09.1982 по 21.06.1985 період проходження військової служби з 24.05.1979 по 20.05.1981, період роботи з 01.02.1986 по 19.06.2003 у зв`язку з чим, також протиправно відмовлено у виплаті грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, частина друга статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наслідками розгляду справи, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, та не довів правомірності оскаржуваного рішення, дій.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та аналізуючи наведені положення законодавства, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Частинами 1 та 3 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1816,00 грн. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено, суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у повному розмірі, а саме 1816,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. 77, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу період навчання з 01.09.1977 по 30.04.1978, з 01.09.1982 по 21.06.1985 період проходження військової служби з 24.05.1979 по 20.05.1981, період роботи з 01.02.1986 по 19.06.2003 та нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування ".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу відповідно до п. "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування , період навчання з 01.09.1977 по 30.04.1978, з 01.09.1982 по 21.06.1985 період проходження військової служби з 24.05.1979 по 20.05.1981, період роботи з 01.02.1986 по 19.06.2003.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення, відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування ".
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1816,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова