Справа № 620/110/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
16 січня 2023 року м. Чернігів Справа № 620/110/23
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Соломко І.І. перевіривши матеріали позовної заяви і додані до неї документи у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 29.06.2022 та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.01.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску, засвідчених належним чином.
13.01.2023, на виконання ухвали суду, позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначено, що положення частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачали обмеження будь - яким строком стягнення заробітної плати. Крім того, у листопаді 2022 року позивач звертався до відповідача щодо вирішення питання в досудовому порядку, однак отримав відмову.
Розглянувши вказану заяву, суд зазначає наступне.
Позивач звільнений зі служби в поліції у червні 2022, що підтверджується наказом ГУНП в Чернігівській області від 26.08.2022 № 312 о/с.
Предметом спору є протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 29.06.2022.
07.11.2022 представник позивача звернувся до відповідача з запитом щодо нарахування та виплати спірної додаткової винагороди, та отримав лист від 07.11.2022 №21/К-311аз, в якому зазначено, що додаткова винагорода нараховувалась та виплачувалась згідно наказів від 24.06.2022 №287 о/с у розмірі 1200,00 грн та від 25.08.2022 №419 о/с в розмірі 6000,00 грн. Однак таке твердження, на його думку, не відповідає вимогам постанови КМУ № 168.
Позивач зазначає, що оскільки спірне питання стосується заробітної плати, то на час виникнення спірних правовідносин, строк звернення до суду не був обмежений. Крім того, про порушення своїх прав дізнався від знайомих вже після звільнення та отримання від відповідача листа у листопаді 2022 року.
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України встановлено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Приписами частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на час звернення до суду) передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Закон № 2352-ІХ набрав чинності 19.07.2022.
Відповідно до частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені-судом.
Тобто, на дату звернення позивача до суду (28.12.2022), вже законом був встановлений строк звернення - три місяці.
Посилання позивача на положення частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суд вважає безпідставними, оскільки у зазначену статтю внесені зміни Законом № 2352-ІХ, який набрав чинності 19.07.2022, і не передбачав зворотної дії у часі.
Тому суд відхиляє наведені доводи позивача про те, що строк звернення до суду з даним предметом спору не обмежений будь-яким строком.
Також суд зазначає, що отримання позивачем листа відповідача від 07.11.2022 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більше ніж через рік після звільнення (28.06.2022).
Суд наголошує, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було проведено відповідний розрахунок та на підставі яких нормативно-правових актів. Отже з дня отримання розрахунку при звільненні, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
При цьому суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Проте, з вимогами про не нарахування та невиплату додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 29.06.2022 позивач звернувся лише у грудні 2022 року, тобто із пропуском строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України.
Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з позовом.
Однак наведені у заяві підстави пропущення строку звернення до адміністративного суду є неповажними та не підтверджені належними доказами, оскільки не містять обставин, що перешкоджали позивачу звернутись до суду у строк, встановлений законом.
Отже, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, зокрема, якщо підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані судом неповажними, суд повертає позовну заяву.
Оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду є неповажними, позовну заяву слід повернути позивачу.
Керуючись ст.123, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.
Позовну заяву разом з усіма доданими до неї матеріалами - повернути позивачу.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому ст.ст. 294-297 КАС України.

Суддя І.І.Соломко