Справа № 280/34/22
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Справа № 280/34/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2022 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 23.02.2021 № Ф-50884-55У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 12269,48 грн;

зобов`язати відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафні санкції та пеню, нараховані на ці суми недоїмки як фізичній особі-підприємцю.

В обґрунтування позову вказує, що з 2003 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак у зв`язку з тим, що діяльність не приносила прибутку була вимушена влаштуватися на роботу як найманий працівник. Стверджує, що за період з 2017 року по теперішній час включно має страховий стаж за кожен рік по 12 місяців, весь цей час за неї єдиний соціальний податок сплачено її роботодавцем в повному обсязі. Зазначає про те, що у зв`язку з тим, що була працевлаштована та не займалася підприємницькою діяльністю самостійно, будь-які звіти до контролюючого органу не подавала та взагалі вважала свою діяльність припиненою. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини вказує про те, що оскаржувана вимога не відповідає критерію «пропорційності», адже відповідачем не дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави та її інтересами як особи, оскільки мета сплати єдиного внеску страхування особи, в даних правовідносинах досяглася сплатою єдиного внеску роботодовцем. В свою чергу трактування відповідачем законодавства призведе до необхідності виплати додаткових коштів (зайвих витрат) з її сторони, за умови відсутності доходу від відповідної діяльності. З огляду на викладене вважає оскаржувану вимогу протиправною, у зв`язку, з чим просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06 січня 2022 року позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою суду від 28 січня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 09 лютого 2022 року на адресу суду надіслав відзив (вх. № 9832), у якому, зокрема пояснює, що згідно даних інформаційно-аналітичної системи контролюючого органу позивач з 03.06.2003 перебувала на обліку у Василівському управлінні Головного управління ДПС у Запорізькій області як фізична особа-підприємець, а з 18.03.2021 стан платника припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті). Вказує про те, що у відповідності до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивач зобов`язана була сплатити єдиний внесок за період з 2017-2020 та 1 квартал 2021 року. Звертає увагу суду на те, що відповідно до інтегрованої картки платника податків станом на 31.01.2021 заборгованість позивача зі сплати єдиного соціального податку становить 38808,74 грн. Зазначає про те, що оскаржувана вимога є узгодженою та перебуває на виконанні в Василівському відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), але у зв`язку з відкликанням вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску від 05.11.2019 № Ф-50884-55 у розмірі 26539,26 грн., на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі № 280/2597/21, на примусове виконання направлено вимогу від 23.02.2021 № Ф-50884-55У у розмірі 12269,48 грн. (різниця між 38808,74 грн. та 26539,26 грн.). Щодо позиції позивача про відсутність обов`язку сплатити ЄСВ, з підстав нездійснення діяльності, посилаючись на норми чинного законодавства пояснює, що у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої чинним законодавством. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску, з огляду на, що вважає, що позивач не вірно трактує норми чинного законодаства. Крім того зазначає, про те що не подача позивачем до контролюючого органу звіту з єдиного внеску не звільняє її від виконання обов`язку щодо нарахування і сплати єдиного внеску. З урахуванням вищевикладеного вважає позовні вимоги необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку із чим просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи та довідкою про взяття на облік платника податків від 03.06.2003 № 470/140ПП підтверджується той факт, що ОСОБА_1 у період з 03.06.2003 по 18.03.2021 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, у зв`язку із чим перебува на обліку у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області, Василівській державній податковій інспекції (Василівський район).

Відповідно до відомостей з трудової книжки позивача Серії НОМЕР_1 від 16.03.1982 встановлено, що позивач, зокрема у період з 01.07.2003 по теперішній час є найманим працівником, за яку її роботодавцями сплачуються страхові внески, про що свідчать індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК - 5).

23.02.2021 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-50884-55У, відповідно до якої у позивача станом на 11.05.2021 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 12269,48 грн.

12.05.2021 відповідачем було подано до Василівського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву № 12014/5/08-01-13-10 про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеної вимоги.

В подальшому не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом вказаної вимоги позивач 23.08.2021 звернулася до Державної податкової служби України із скаргою, відповідно до якої просила скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-50884-55У від 23.02.2021.

За результатами розгляду вказаної скарги Державною податковою службою України прийнято рішення від 16.09.2021 № 8115/н/99-00-06-02-01-09, яким відмовлено у скасуванні оскаржуваної вимоги.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-50884-55У від 23.02.2021, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У той же час, відповідно до частини 2 статті 50 Цивільного кодексу України, фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 була зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця у період з 03.06.2003 по 18.03.2021.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI передбачено, що для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Абзацом 3 частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI (у редакції чинній з 01.01.2017) передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Отже, сплата єдиного внеску фізичною особою-підприємцем за 2017 рік мала бути здійснена до 09.02.2018 у розмірі не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше за розмір мінімального страхового внеску.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесені зміни, до Закону № 2464-VI, які набули чинності з 01.01.2018, зокрема, абзац 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI викладено у новій редакції, а саме: «Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.»

Згідно з абзацом 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Як зазначено у частині 16 статті 25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що починаючи з 01.01.2017 відповідно до вищезазначених норм встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності. Натомість, фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (у період з 01.01.2017) та єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (у період з 01.01.2018).

При цьому в разі неотримання доходу, за будь яких умов, єдиний внесок має бути сплачений у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення недоїмки, штрафів, пені не застосовується.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 - 3200,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2018 - 3723,00 грн.

Як зазначалось вище, відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VI, для зазначеної категорії платників встановлена обов`язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Отже, з 01.01.2017 мінімальний страховий внесок становив на місяць 704,00 грн. (3200,00 грн. х 22%), з 01.01.2018 819,06 (3723,00 грн. х 22%).

З наявних матеріалів справи встановлено, що відповідно до довідки про заборгованість, розрахунку заборгованості та інтегрованої картки платника податків у позивача станом на 04.02.2022 наявна заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, сума якої нарахована:

- за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. (сума мінімального страхового внеску станом на 01.01.2017 704,00 грн. х 12 місяців);

- за І-ІV квартали 2018 року у розмірі 9828,72 грн. (сума мінімального страхового внеску станом на 01.01.2018 819,06 грн. х 12 місяців);

- за І-ІV квартали 2019 року у розмірі 11016,72 грн. (сума мінімального страхового внеску станом на 01.01.2019 918,06 грн. х 12 місяців);

- за І-ІV квартали 2020 року у розмірі 8495,30 грн. (2078,12 грн. сума мінімального страхового внеску станом на 21.04.2020 за січень, лютий 2020 року; 1039,06 грн. сума мінімального страхового внеску станом на 20.07.2020 за червень 2020 року; 3178,12 грн. сума мінімального страхового внеску станом на 21.04.2020 за липень-вересень 2020 року; 2200,00 грн. сума мінімального страхового внеску станом на 19.01.2021 за жовтень-листопад 2020 року;);

- 05.08.2020 нарахування штрафних санкцій у розмірі 1020,00 грн.

У зв`язку із частковою сплатою у розмірі 3422,06 грн. заборгованість станом на 04.02.2022 складає 35386,68 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі № 280/2597/21, яке набрало законної сили 04.10.2021, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 05.11.2019 № Ф-50884-55У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 26539, 26 грн.

Податковим органом на виконання вищевказаного рішення суду відкликано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 № Ф-50884-55У на суму 26539,26 грн., у зв`язку із чим сума заборгованості, яка зазначена в оскаржувані вимозі склала 12269,48 грн.

Проте, судом встановлено, що позивач у період з 1 кварталу 2017 року по теперішній час є працевлаштованою особою, за яку її роботодавцем сплачується страховий внесок, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією трудової книжки позивача та відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК - 5).

Підпунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 01.01.2017) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу 7), частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

З огляду на таке, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на системне тлумачення наведених норм права, суд доходить висновку, якщо особа не веде господарську діяльність і є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 та від 16.09.2022 у справі № 500/92/19.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах предметом оскарження є вимога контролюючого органу, сформована за період з 2017-2020 роки та 1 квартал 2021 року, при цьому, як встановлено судом, за вказаний період позивач працювала як найманий працівник та за неї її роботодавцями сплачувалися страхові внески згідно положень чинного законодавства як за застраховану особу.

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від провадження підприємницької діяльності відповідачем не надано.

Отже, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав у відповідача для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 № Ф-50884-55У, а тому спірна вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача з метою виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також штрафні санкції та пеню, нараховані на ці суми недоїмки як фізичній особі-підприємцю, суд зазначає наступне.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 3 Розділу 1 Порядку, оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Згідно з положенням пункту 2 Розділу І вказаного Порядку, інтегрована картка платника (далі ІКП) форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею. Під час проведення облікової операції в ІКП зазначається дата запису операції, зміст операції та/або документ, на підставі якого здійснюється запис. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП. Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій. Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку, яка передбачена умовами адміністрування відповідного платежу, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі Перелік форм ІКП). Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі та не може бути присвоєний іншій ІКП.

Відповідно до пункту 3 Розділу 1 Порядку, оперативний облік платежів здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Метою ведення оперативного обліку і складання звітності податкових органів є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Для забезпечення достовірності відображення облікових показників в ІКП структурними підрозділами за напрямами роботи здійснюється попередній та загальний контроль у терміни, встановлені цим Порядком.

Загальний контроль, відповідно до пункту 2 розділу І Порядку, це процес контролю, що забезпечує досягнення достовірності відображення облікових показників в інтегрованій картці платника податків.

Попередній контроль процес порівняння первинних показників, занесених до підсистем інформаційної системи, з обліковими показниками, відображеними в ІКП (пункт 2 розділ І Порядку).

Під обліковою операцією у пункті 2 розділу І Порядку розуміється дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників (показників в ІКП, які породжуються у процесі перетворення у підсистемах інформаційної системи первинних показників).

Первинні показники це показники, що містяться у первинних документах та є визначальними для характеристики процесів адміністрування платежів, контроль за справлянням яких покладено на податкові органи.

При цьому до первинних документів відповідно до того ж пункту Порядку віднесені документи, що складені платниками та/або податковими органами, отримані від інших органів влади згідно з чинним законодавством, в тому числі: податкові декларації, уточнюючі розрахунки, податкові повідомлення-рішення, рішення податкового органу, вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, судові рішення, рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), інформація Казначейства про надходження податків і зборів та єдиного внеску тощо.

Відповідно до пункту 1 підрозділу 4 «Відображення в інформаційній системі результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП» Розділу V Порядку, працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Як визначено у підпункту 4 пункту 2 підрозділу 4 розділу V Порядку, залежно від інформації, яка завантажена в інформаційну систему з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, одночасно змінюється статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску та в ІКП відображається така інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятих рішень відповідними органами, як інформація з рішення суду, прийнятого по суті. Статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) («Скасовується в судовому порядку» / «Вручено, судовий розгляд»).

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на «Скасовується в судовому порядку»), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування/зменшення суми не проводиться.

Інформація, внесена та збережена працівниками підрозділів адміністративного/судового оскарження до інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, та інформаційної системи податкових органів, яка забезпечує відображення результатів адміністративного оскарження, щоденно автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Працівники підрозділів, які проводять контрольно-перевірочні заходи, щоденно опрацьовують інформацію, завантажену в підсистему, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи з інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскаржень.

Аналіз зазначених положень Порядку свідчить, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює наявність матеріально правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, відповідно належним способом захисту порушеного права позивача є вимога про зобов`язання відповідача здійснити дії з відображення/коригування у інтегрованій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 805/4374/15-а.

Тож, в силу положень вищевказаного порядку, працівники контролюючого органу можуть виключати з ІКП суми донарахувань та змінювати стан рішень контролюючого органу, якими визначено вказані суми зобов`язань.

Суд зазначає, що спосіб захисту прав та інтересів осіб, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України»).

Ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Судом встановлено, що відповідно до інтегрованій картці платника податків за період з 09.02.2018 по 31.12.2021 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 35386,68 грн., сума якої визначена у податкових вимогах від 05.11.2019 № Ф-50884-55У та від 23.02.2021 № Ф-50884-55У.

При цьому, слід звернути увагу на, те що відповідач відкликаючи податкову вимогу від 05.11.2019 № Ф-50884-55У на суму 26539,26 грн., в супереч приписам Порядку, не здійснив дії з відображення/коригування у інтегрованій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Дана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується наявною в матеріалах справи інтегрованою карткою платника податків ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відображення податковим органом в інтегрованих картках платника відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань спричиняють правові наслідки саме для платника податку, оскільки від правомірності таких дій фактично залежить фінансовий стан платника податків у розрізі розрахунків із бюджетом, зокрема, щодо наявності та вірного розрахунку заборгованості перед бюджетом з урахуванням періоду її виникнення.

Приймаючи до уваги, що інтегрована картка платника є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету, то зазначення в цій картці суми податку, нарахування якої скасовано судом, порушує права позивача, оскільки відображає несплату неіснуючих податкових зобов`язань.

Отже, у випадку скасування вимоги відповідач зобов`язаний відобразити інформацію в обліковій картці платника.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та враховуючи те, що станом на теперішній час сума заборгованості позивача, яка відображена в його інтегрованій картці платника податку складається із сум визначених у податкових вимогах від 05.11.2019 № Ф-50884-55У та від 23.02.2021 № Ф-50884-55У, які, як вже було встановлено судом вище, винесені всупереч чинному законодавству, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску позивача шляхом виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 35 386,68 грн.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 908,00 грн., підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.02.2021 № Ф-50884-55У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 12 269,48 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 шляхом виключення (списання) заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (недоїмки, штрафу, пені) в розмірі 35 386,68 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 17 січня 2023 року.

Суддя Сацький Р.В.