Справа № 360/7645/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року справа №360/7645/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєв Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 360/7645/21 (головуючий суддя І інстанції Шембелян В.С.), складеного в повному обсязі 01 лютого 2022 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 04.08.2021 № 2078-3045/Л-02/8-1200/21 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу періоди роботи з 10.07.1985 по 24.04.1987 в колгоспі ім. Димитрова; з 04.05.1987 по 01.07.1992 та з 07.04.1993 по 12.11.1994 в колгоспі «Дружба»; 04.04.1994 по 01.03.2000 в КСП імені «Леніна»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 12.02.2021.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки) позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 за віком згідно з вимогами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за результатом розгляду її заяви про призначення пенсії від 04.08.2021. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.08.2021 та прийняти рішення щодо призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 360/7645/21, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що трудова книжка не підтверджує право на зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача у зв`язку з численними порушеннями її заповнення.

Відповідачем до страхового стажу роботи при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком зараховано 25 років 6 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/7645/21, однак листом від 28.09.2022 року суд першої інстанції повідомив, що справа в паперовому вигляді знаходиться у м. Сєвєродонецьк. Також повідомлено, що всі документи, які надійшли у паперовому вигляді скановано та експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

12.07.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою в довільній формі, в якій просила призначити їй пенсію за віком, надавши копії архівних довідок Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області листом № 2978-3045/Л-02/8-1200/21 від 04.08.2021 повідомило позивача про те, що при розгляді документів, доданих до заяви позивача, спеціалістом було виявлено, що прізвище та ім`я по батькові в деяких довідках, що підтверджують трудовий стаж роботи не співпадає з паспортними даними ( ОСОБА_1 , російською - ОСОБА_2 )

04.08.2021 ОСОБА_1 звернулась повторно до відповідача з заявою про призначення пенсії встановлено зразка. До заяви були надані: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 по день звернення, довідка про зміну назви організації №01-27/491, №01-63/301, №01-27/488, довідка про прийняття на роботу (навчання) №06-06/42, №06-06/40, №04-57/7, №01-57/8, №01-57/9, №01-57/10, №01-57/11, №01-57/12, №01-57/13, №01-27/490, №06-06/41, №01-23/90, №01-23/91, №01-63/300, №06-06/38, №06-06/39, №01-27/486, №01-27/489, інший документ №01-32/301, №05-11/27, №01-27/487, №01-44/7, №01-67/315, свідоцтво про народження НОМЕР_3 , свідоцтво про народження дитини № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_6 , свідоцтво РАГС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісти зниклим І-ЕД 573318, трудова книжка НОМЕР_7 , НОМЕР_8 (а.с. 56-57).

Рішенням від 10.08.2021 № 03 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, в якому зазначено, що страховий стаж позивача складає 25 років 6 місяців 10 дні, до страхового стажу не зараховано: період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки відсутня інформація про отримання паспорта дітьми з 16.03.1983 по 04.03.1985; період роботи в колгоспі з 15.01.1986 по 15.04.1987, оскільки в довідці від 30.12.2020 №01-23/90 прізвище особи зазначено як « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 »; період роботи з 04.05.1987 по 01.07.1992 та з 07.04.993 по 31.12.1993, оскільки в трудовій книжці записи про періоди роботи не засвідчено печаткою підприємства, а в уточнюючих довідках від 20.01.2021 №06-06/38 та 06-06/40 прізвище особи зазначено невірно ( ОСОБА_3 ); період роботи з 04.04.997 по 312.1999, оскільки в записі про прийняття на роботу номер та дата наказу про прийняття на роботу дописано. Позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, а саме 28 років (а.с. 148).

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на зарахування стажу за спірних періодів має бути відновленим із повторний розглядом його заяви про призначення пенсії.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частини першої статті 1 № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності № 1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.56 Закону №1788-XII час роботи за фактичною тривалістю враховується лише у випадку, якщо член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України.

Суд встановив, що відповідно до п.п. 1, 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі Постанова № 310), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Пунктом 5 Постанови № 310 передбачено, що у трудову книжку колгоспника вносяться такі дані, зокрема: відомості про колгоспника - прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі - прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу - призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь - прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження і заохочення.

Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідно до статуту і правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 13 Постанови № 310).

Правління колгоспів вживають заходи до суворого додержання встановленого порядку ведення трудових книжок, зміцненню кадрів працівників, що здійснюють ведення трудових книжок, підготовленими до цієї роботи людьми, забезпечують належне зберігання архівних документів, що відносяться до трудової діяльності колгоспників (п. 14 Постанови № 310).

Ревізійна комісія, комітетам профспілок колгоспів і колгоспним радам соціального забезпечення рекомендується здійснювати громадський контроль за своєчасним і правильним заповненням трудових книжок колгоспників, за їх обліком, зберіганням і видачею і вживати заходів до усунення виявлених недоліків (п. 15 Постанови № 310).

Водночас, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) стосовно того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідальність за некоректне заповнення трудової книжки позивача, а саме: не відображення підстави на переведення на іншу посаду, покладається на керівництво колгоспу та некоректне заповнення даного документу не повинно впливати на реалізацію позивачем права на отримання пенсії.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Також, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до розрахунку стажу роботи (Форма РС-право) стаж роботи позивача складає 25 років 6 місяці 10 днів. До страхового стажу не зараховані спірні періоди роботи позивача: з 10.07.1985 по 24.04.1987 в колгоспі ім. Димитрова; з 04.05.1987 по 01.07.1992 та з 07.04.1993 по 31.12.1993 в колгоспі «Дружба»; 19.04.1997 по 01.03.2000 в КСП імені «Леніна» (а.с. 115).

Трудова книжка колгоспника на ім`я « ОСОБА_2 » російською мовою серії НОМЕР_8 від 10.07.1985 містить такі записи про спірні періоди роботи (а.с.9-11):

членство в колгоспі:

10.07.1985 прийнята в члени колгоспу ім. Димитрова, протокол №7 від 10.07.1985;

24.04.1987 звільнена з колгоспу ім. Димитрова, пр. №5 від 24.04.1987;

відомості про роботу:

10.07.1985 призначена дояркою, пр. №7 від 10.07.1985;

24.04.1987 звільнена з посади у зв`язку із звільненням з колгоспу ім. Димитрова, пр. №5 від 24.04.1987.

Записи містять всі необхідні реквізити та відомості про накази, на підставі яких їх внесені, а також завірені печаткою підприємства. Відомості про трудову участь у спільному господарстві із зазначенням прийнятого в колгоспі річного мінімуму трудової участі у спільному господарстві, та його виконання (із зазначенням відпрацьованих трудоднів) трудова книжка колгоспника не містить.

Згідно з архівними довідками КП Куп`янської районної ради Харківської області «Куп`янський районний трудовий архів» від 30.12.2020 №01-23/90, №01-23/91, від 24.12.2020 №01-63/301 в документах архівного фонду колгоспу ім. Димитрова с. Просянка Куп`янського району Харківської області в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1986-1987 роки значиться «Лисинчук Тамара», якій нарахована заробітна плата з січня 1986 по квітень 1987 та вказані вихододні за цей період: 321 в 1986 році та 35 вихододнів в 1987 році. Відомостей про встановлений мінімум вихододнів за 1986-1987 роки не знайдено. В книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1985 рік не значиться. Колгосп ім. Димитрова с. Просянка Куп`янського району Харківської області реорганізовано в КСМ «Просянка», протокол №2 від 18.04.1994, в СТОВ «Просянка», протокол №7 від 25.04.2000 (а.с.19-21).

Згідно з витягом з ЄДРЮОФПГФ СТОВ «Просянка» припинено за рішенням суду про визнання його банкрутом, реєстрація припинення юридичної особи 24.09.2007 (а.с.33).

Відповідно до архівної довідки від 24.12.2020 №01-63/300 позивача прийнято в члени колгоспу за протоколом №3 від 28.12.1985, звільнено за протоколом №5 від 24.04.1987 (а.с.25).

Отже, відомостями трудової книжки колгоспника підтверджено факт роботи позивача та отримання заробітної плати в колгоспі ім. Димитрова с. Просянка Куп`янського району Харківської області дояркою з 01.01.1986 по 24.04.1987, тому 1986 рік має бути зарахований позивачці повністю, оскільки навіть з шестиденним робочим тижнем, враховуючи кількість робочих тижнів на рік 52, мінімум виходів мав бути встановлений 365-52 = 313 днів, а позивач відпрацювала фактично 321 робочий день. Так само ані трудова книжка, ані архівні довідки не містять інформації про встановлений мінімум вихододнів з 01.01.1987 по 24.04.1987, однак і не містять інформації, що позивач не виконувала мінімум вихододнів без наявності поважних причин (звільнена вона за власним бажанням, а не за прогули), тому, і цей період роботи слід зарахувати їй повністю, враховуючи ту обставину, що спірний період 1987 року відноситься до сезонної ненавантаженості в роботі сільськогосподарських підприємств. Таким чином, відповідачем не протиправно не зараховано до страхового стажу позивача на підставі відомостей трудової книжки колгоспника та уточнюючих архівних довідок період її роботи позивача в колгоспі ім. Димитрова з 01.01.1986 по 24.04.1987 кількістю 1 рік 3 місяці 24 дні.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_7 від 27.08.1980 містить такі записи про спірні періоди роботи (а.с.12-18):

радгосп «Дружба»:

04.05.1987 прийнята в якості доярки відділення №1, наказ №63-к від 04.05.1987;

02.02.1988 переведена дояркою МТФ відділення №1, наказ №160к від 1.12.1998;

01.07.1992 звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, наказ №93к від 02.07.1992;

07.04.1993 прийнята дояркою МТФ відділення №1, наказ №77к від 15.06.1993;

31.12.1993 - звільнена, наказ № 33-к від 09.03.1994;

радгосп «Учбовий»:

21.07.1994 прийнята дояркою МТФ №2;

12.11.1994 переведена свинаркою;

26.10.1995 звільнена по ст.38 КЗпП України;

КСП ім. «Леніна»:

04.04.1997 прийнята на роботу по договору на один рік;

1998 рядова, відпрацьовані 315, мінімальні 260;

1999 рядова, відпрацьовані 277, мінімальні 260;

01.03.2000 виключена із господарства КСП ім. Леніна у зв`язку з реформуванням КСП за власним бажанням.

Дійсно записи в трудовій книжці позивача в період її роботи з 04.08.1987 по 01.07.1992 та з 07.04.1993 по 31.12.1993 в радгоспі «Дружба» не завірені печатками підприємств, однак завірені підписами відповідальних осіб, а також внесені відомості про документи на підставі яких зроблені відповідні записи. Записи щодо інших періодів містять всі необхідні реквізити, крім того, як встановлено судом, дійсно відповідачем зараховані до страхового стажу позивача періоди її роботи з 21.07.1994 по 26.10.1995 в радгоспі «Учбовий», що позивачем помилково в позовних вимогах віднесено до стажу роботи в КСП «Леніна».

Згідно з архівними довідками позивач надала копії наказів про прийняття та звільнення її з роботи за період з 04.08.1987 по 01.07.1992 та про прийняття на роботу від 07.04.1993 в радгоспі «Дружба», завірені належним чином печаткою підприємства, відомості про які містить її трудова книжка. Однак, наказу про звільнення з 31.12.1993 (наказ № 33-к від 09.03.1994 за відомостями трудової книжки) не надала (а.с. 28-31).

Згідно з витягом з ЄДРЮОФПГФ КСП «Дружба», Сватівський район Луганської області, припинено, реєстрація припинення юридичної особи 14.05.2014 (а.с.34).

Отже, архівними довідками позивач підтвердила повністю лише відомості її трудової книжки щодо періоду роботи в радгоспі «Дружба» з 04.08.1987 по 01.07.1992, що має бути зарахований до її страхового стажу.

Також на підтвердження спірного періоду роботи в КСП «Леніна» з 04.04.1997 по 01.03.2000 позивач надала архівну довідку від 20.01.2021 №06-06/42 за відомостями нарахування заробітної плати (а.с.32).

Про наявність стажу роботи позивача в КСП «Леніна» та нарахування їй заробітної плати в період з 01.01.2000 по 28.02.2000 свідчать також індивідуальні відомості про застраховану особу відносно позивача за формою ОК-5 (а.с.63).

Згідно з витягом з ЄДРЮОФПГФ КСП «Леніна», Сватівський район Луганської області, припинено за спрощеною процедурою припинення, реєстрація припинення юридичної особи 23.04.2020 (а.с.35).

Отже, спірними питаннями цієї справи є саме наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 10.07.1985 по 24.04.1987 в колгоспі ім. Димитрова, з 04.05.1987 по 01.07.1992, з 07.04.1993 по 31.12.1993 в радгоспі «Дружба» та з 04.04.1997 по 01.03.2000 в КСП «Леніна» з урахуванням тих обставин, що у трудовій книжці колгоспника не міститься дані про фактично відпрацьований час трудової участі в громадському господарстві; записи про роботу в радгоспі «Дружба» не засвідчені печаткою підприємства; в трудовій книжці за записом про прийняття на роботу в КСП «Леніна» з 04.04.1997 містяться дописані відомості про наказ про прийом на роботу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період її роботи з 10.07.1985 по 24.04.1987 в колгоспі ім.Дмитрова, з 04.05.1987 по 01.07.1992 та з 07.04.1993 по 12.11.1994 в колгоспі «Дружба», з 04.04.1997 по 31.12.1999 в КСП «Леніна».

При цьому, відповідачем застосовано формальний підхід до аналізу архівних довідок та первинних документів щодо наявних помилок саме в написанні прізвища позивача російською мовою, в той же час, як всі інші відомості трудових книжок за спірні періоди підтверджені. Так само і відомості в трудовій книжці щодо наказу про прийняття на роботу позивача з 04.04.1997 про в КСП «Леніна» завірені підписами відповідальних осіб та завірені печаткою підприємства, а також підтверджені частково відомостями ОК-5, отже є достатніми для зарахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

26 червня 2021 року позивачу виповнилося 60 років. За приписами ст. 26 Закону №1058-ІV після досягнення ІНФОРМАЦІЯ_2 віку 60 років ОСОБА_1 набула право на призначення пенсії за наявності страхового стажу - не менше 28 років. З урахуванням спірних періодів роботи, що підтверджені записами її трудової книжки, а також зарахованих відповідачем до загального стажу періодів, позивач має загальний трудовий стаж понад 28 років, отже беззаперечне право на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Інші доводи апеляційної скарги є неприйнятними та повністю спростовуються висновками суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі № 360/7645/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 січня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць