Справа № 420/10229/22
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/10229/22

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 01.08.2022р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приморського відділення поліції, Шевченківського відділення поліції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, визнання нормативно-правового документа недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

25.07.2022р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Приморського відділення поліції, Шевченківського відділення поліції про зобов`язання ознайомлення та вручення їм копії повідомлення ЖЕО 23904, внесеного ОСОБА_3 до ЄРДР 25.11.2016р., що містить інформацію про ДТП з наїздом на пішохода ОСОБА_4 з описом події ДТП та тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_4 ; первинних письмових доказів, що підтверджують факт ДТП з наїздом на пішохода ОСОБА_4 та факт отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, на підставі яких відомості (повідомлення) були внесені до ЄРДР слідчим Берлізовим Є.В. 25.11.2016р.; визнання протиправними дій у зв`язку з відмовою листами від 12.02.2022р. №60.21 А-307, від 18.02.2022р. №60.5 в ознайомленні та врученні копії повідомлення з ЖЕО №23904 з описом внесеного до ЄРДР повідомлення та відмовою в ознайомленні та врученні первинних письмових доказів, що підтверджують факт ДТП з наїздом на пішохода ОСОБА_4 та первинних доказів, що підтверджують факт отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП 24.11.16 о 19:00, оскільки відсутні та не надані для ознайомлення документи є нормативно-правовими актами, що встановлюють права та обов`язки; визнання незаконними дій у зв`язку з незаконним вилученням нормативно-правових документів із кримінального провадження №0008947; визнання нормативно-правових документів, внесених ОСОБА_3 до ЄРДР неіснуючими та недійсними у зв`язку з порушенням ст.57 Конституції України та неврученням нормативно-правових документів з 24.11.2016р. до теперішнього часу та у зв`язку з відмовою в наданні їх для ознайомлення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2022р. відмовлено у відкритті провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянти зазначають, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права застосувавши положення п.1 ч.1 ст.170 КАС України, дійшов до безпідставного висновку про те, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (надалі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Проте юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (п.2 ч.2 ст.19 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Так, предметом даного адміністративного позову є захист прав, як сторони кримінального провадження, у зв`язку із незаконними діями органів та посадових осіб поліції під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження.

Згідно із ч.1 ст.1 Кримінально-процесуального кодексу України (надалі - КПК України) порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суди здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, що належить до загальних засад кримінального провадження, згідно з ч.1 ст.24 КПК України гарантується кожному в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001р. №6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. Цім рішенням Конституційного Суду України кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами Кримінально процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дія, бездіяльність. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Під час визначення юрисдикції справ, слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Пунктом 1 ч.1 ст.170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі, скільки вона не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд першої інстанції при вирішенні питання правильно застосував норми процесуального закону, тому в порядку ст.316 КАС України ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду 01 серпня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя Крусян А.В.
Судді Єщенко О.В. Яковлєв О.В.