Справа № 300/2394/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2394/22 пров. № А/857/13057/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року, ухвалене суддею Микитин Н.М. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 300/2394/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області про призначення пенсії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії № 60 від 10.06.2022 року;

- зобов`язати відповідача призначити з 02.06.2022 року пенсію за вислугу років, на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області № 60 від 10.06.2022 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 з 02.06.2022 року пенсію за вислугу років, на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1984 грн. 80 коп.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції відхилив твердження відповідача про те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії позивач не працював в органах прокуратури, оскільки відповідний факт підтверджується записами у трудовій книжці.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає те, що відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу, Івано-Франківська міська прокуратура нараховувала позивачу заробітну плату по 31.03.2021 року. Ця обставина свідчить про те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії (02.06.2022 року) позивач в органах прокуратури не працював.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач 02.06.2022 року звернувся до Відділу обслуговування громадян № 8 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області.

10.06.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області прийняло рішення № 60, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки не має відомостей про те, що, станом на 02.06.2022 року, позивач є працівником прокуратури.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури станом на час звернення позивача за призначенням пенсії врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Частиною 8 ст. 86 Закону встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Рішенням від 10.06.2022 року № 60 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки немає відомостей про те, що, станом на 02.06.2022 року, позивач є працівником прокуратури. Крім цього, у цьому рішенні зазначено, що, згідно з інформацією з реєстру застрахованих осіб, нарахування позивачу заробітної плати в Івано-Франківській прокуратурі здійснювалося по 31.03.2021 року.

Аналізуючи це рішення, апеляційний суд зауважує, що, за приписами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110, встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Відповідно до записів, які є у трудовій книжці позивача, а саме наказами від 29.04.2022 року № 200к та від 25.05.2022 року № 226к позивача поновлено на посаді прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та в органах прокуратури з 24.03.2017 року, можливо встановити те, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» працював в органах прокуратури.

Апеляційний суд зазначає, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи, які засвідчені роботодавцем та дають можливість встановити дату поновлення на роботі в органах прокуратури та накази, на підставі яких позивача поновлено на таку роботу.

Що стосується інформації з реєстру застрахованих осіб про нарахування позивачу заробітної плати, то апеляційний суд зауважує, що така не засвідчує факт перебування особи у трудових відносинах, а лише про факт сплати заробітної плати та страхових внесків.

При цьому, несплата роботодавцем позивача страхових внесків, не впливає на право позивача на пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

На основі наведених міркувань, апеляційний суд вважає, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру», а тому у відповідача є відповідний обов`язок.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року в справі № 300/2394/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 16.01.2023 року