Справа № 815/70/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 815/70/16
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року (суддя Стефанов С.О., м. Одеса, повний текст рішення складений 24.01.2020) про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача директора Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Костіна Олега Юрійовича про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеського НДЕКЦ МВС, в якому просив:

- зобов`язати відповідача поновити його на посаді головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують, відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з 08.12.2015;

- стягнути на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 08.12.2015 по дату ухвалення судом кінцевого рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 таким, що з 07.11.2015 призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС. Стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 08.12.2015 по 07.02.2017. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 липня 2017 року вищезгадані судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року, в позові відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2018 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського НДЕКЦ МВС задоволено в повному обсязі.

Скасовано наказ ГУМВС в Одеській області від 04.11.2015 № 1295 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого експерта НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" Положенням №114, через скорочення штатів.

Визнано ОСОБА_1 таким, що з 07.11.2015 призначений на посаду головного судового експерта сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Одеського НДЕКЦ МВС.

В частині стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року з Одеського НДЕКЦ МВС на користь ОСОБА_1 стягнуто:

- заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 08.12.2015 по 02.04.2019 в розмірі 72013,74 грн.;

- моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року змінено.

Абзац другий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції:

"Стягнути з Одеського НДЕКЦ МВС на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з 08.12.2015 по 02.04.2019 в розмірі 118982,58 грн".

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року залишено без змін.

18 грудня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом видано два виконавчих листа №815/70/16:

1) про стягнення з Одеського НДЕКЦ МВС на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу у період з 8 грудня 2015 року по 2 квітня 2019 року в розмірі 118982,58 грн.;

2) про стягнення з Одеського НДЕКЦ МВС на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 35000 грн.;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Одеського НДЕКЦ МВС на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви в розмірі 720,18 грн.;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Одеського НДЕКЦ МВС на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору за стягнення моральної шкоди в розмірі 350 грн.

14 січня 2020 року від представника Одеського НДЕКЦ МВС надійшла заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявник стверджував, що ним добровільно виконано судові рішення про стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року заяву Одеського НДЕКЦ МВС задоволено.

Визнано виконавчі листи №815/70/16, видані 18 грудня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом, такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою у задоволенні заяви Одеського НДЕКЦ МВС відмовити повністю.

На думку апелянта твердження відповідача про повне виконання ним рішень суду є недоведеними.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129), суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення в процесуальному законодавстві України.

Так, статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Згідно із частинами першою, другою цієї статті у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому рішення суду можуть виконуватися у добровільному або примусовому порядку. Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

За правилами частини першої статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Одеським НДЕКЦ МВС на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2019 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року позивачу була нарахована:

- середня заробітна плата за час вимушеного прогулу в період з 08.12.2015 року по 02.04.2019 року в розмірі 118982,58 грн., з якої утримано, ПДФО у сумі 21416,86 грн. (платіжне доручення №880 від 18.12.2019 року) та воєнний збір у сумі 1784,74 грн. (платіжне доручення №879 від 18.12.2019 року).

- моральна шкода 35000 грн., з якої утримано ПДФО у сумі 6300 грн. (платіжне доручення №918 від 21.12.2019 року) та воєнний збір у сумі 525 грн. (платіжне доручення №919 від 21.12.2019 року).

Остаточна сума, яка зарахована позивачу як середня заробітна плата за час вимушеного прогулу, після відрахування податків складає 95780,98 грн., (платіжне доручення 881 від 18 грудня 2019 року) та моральна шкода в розмірі 28175,00 грн. (платіжне доручення №917 від 21.12.2019 року).

Отримання коштів в зазначеному розмірі, а також відшкодування судових витрат з відповідача на користь ОСОБА_1 також підтверджуються випискою по рахунку приватного клієнта №/0115 (т. 7 а.с. 137).

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання виконавчих листів від 18.12.2019 року, виданих Одеським окружним адміністративним судом у даній справі про стягнення з Одеського НДЕКЦ МВС на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 118982,58 грн. та моральної шкоди в сумі 35000 грн., таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з добровільним виконанням боржником, є правильним.

Доводи апелянта про безпідставність утримання з присуджених сум податків та зборів колегія суддів вважає помилковими, з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Згідно з підпунктом "е" пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, у яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (абзац другий пункту 3 Порядку №100).

У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.

Системний аналіз пункту 3 Порядку № 100 та пункту 164.6 статті 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків).

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Великої Палатою Верховного Суду у подібних правовідносинах у постанові від 8 грудня 2021 року у справі №9901/407/19, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав уважати, що ним допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали чи вчиненні процесуальних дій.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 2 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов