Справа № 120/3075/22
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3075/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

16 січня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Вінницькій області №7/Р/Л від 13.01.2021 року про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним на АЗС, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Вінницькій області видати ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на АЗС, яка знаходиться за адресою: вул. Мурафська, 1Д, с. Джурин, Шаргородський район, Вінницька область.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року позов задоволено частково.

А саме, суд визнав протиправним та скасував розпорядження Головного управління ДПС у Вінницькій області №7/Р/Л від 13.01.2021 року про відмову у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та зобов`язав Головне управління ДПС у Вінницькій області повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та вирішити питання про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Позивач є власником об`єкту нерухомого майна, а саме, автозаправної станції, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно із договором купівлі-продажу № 708 від 30.08.2018.

В грудні 2021 року з метою отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: АДРЕСА_1 позивач звернувся до Головного управління ДПС у Вінницькій області із відповідною заявою та пакетом необхідних документів.

За результатами розгляду поданих документів, розпорядженням Головного управління ДПС у Вінницькій області №7/Р/Л від 13.01.2022 року, позивачу відмовлено у видачі ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним. Підставою для прийняття даного розпорядження стало порушення вимог, передбачених частиною 39 статті 15 Закону №481/95-ВР, в частині ненадання необхідних копій документів.

Не погоджуючись з таким розпорядженням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що останнє не відповідає критеріям, закріпленим у статті 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі, зокрема пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України визначено Законом України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" із змінами і доповненнями (далі - Закон № 481/95-ВР).

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР розкрито, серед інших, наступні поняття: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування;

Порядок роздрібної торгівлі пальним встановлено статтею 15 Закону № 481/95-ВР.

Так, роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

- документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

- акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

- дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для відмови у видачі ліцензій слугували висновки відповідача щодо не надання позивачем ряду документів, в тому рахунку, документів, що підтверджують прийняття всіх об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, а саме: акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці зберігання пального, необхідних для зберігання пального..

Згідно з статтею 18 Закону № 481/95-ВР, тимчасово, до 1 січня 2022 року, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) можуть отримувати ліцензію на право виробництва пального, право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального на відповідне місце здійснення такої діяльності без подання акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності, за умови подання копій документів, що підтверджують право власності на такі об`єкти нерухомого майна, виданих у встановленому законодавством порядку до 1 січня 2014 року.

Отже, до 01 січня 2022 року подання документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію не є обов`язковою умовою, без якої не можливо б було отримати ліцензію на право оптової торгівлі пальним та його зберігання. Проте, за відсутності зазначених документів, законом встановлено за необхідне подання копій документів, що підтверджують право власності на такі об`єкти нерухомого майна.

Таким чином, ненадання акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства можливо за умови подання копій документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт нерухомого майна, виданих у встановленому законодавством порядку до 01 січня 2014 року.

Тобто, у разі подання документу, що підтверджує право власності на об`єкт, який видано після 1 січня 2014 року, заявник зобов`язаний надати акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не спростовано, що діюче нежитлове приміщення автозаправної станції, яке позивач мав намір використовувати у діяльності з роздрібної торгівлі пальним, було побудоване до 01.01.2014 року і придбано попереднім власником 08.12.2003 року, що підтверджується договором купівлі-продажу майнового комплексу підприємства банкрута ВАТ «Шаргородське АТП 10549», актом прийому-передачі майнового комплексу Джуринської автоколони, що належить підприємству-банкруту ВАТ «Шаргородське АТП 10549» та біржовим контрактом № 29 купівлі-продажу від 02.12.2003 року.

В розрізі вказаного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що факт звернення позивача до відповідача в грудні 2021 року в силу частини 3 статті 18 Закону № 481/95 позбавляє останнього обов`язку долучення до заяви про видачу ліцензії акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо нерухомого майна за місцем здійснення роздрібної торгівлі пальним.

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача, апелянта по справі, стосовно ненадання позивачем дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, оскільки останні повністю спростовуються матеріалами справи. Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у позивача наявний дозвіл на експлуатацію (застосування) обладнання та захисні системи, призначені для використання в потенційно вибухонебезпечних середовищах, виданий Управлінням Держпраці у Вінницькій області № 312.21.05 від 20.12.2021 року (а.с. 19).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки спірне розпорядження прийняте відповідачем без врахування положень частини 3 статті 18 Закону № 481/95, то останнє є протиправним, а позовні вимоги в цій частині обгрунтованими та підставними.

Таким чином, в призмі встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає, що подані позивачем документи були достатніми для прийняття рішення про видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Крім того, приписи частини 37 статті 15 Закону №481/95-ВР не містять виключного переліку документів, необхідних для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Наведене в своїй сукупності спростовує твердження контролюючого органу в частині не подання позивачем необхідних документів, передбачених ст.15 Закону №481/95-ВР з урахуванням положень ст.18 наведеного Закону, що свідчить про помилковість висновків відповідача щодо наявності підстав для прийняття рішення про відмову у видачі ліцензії на право оптової торгівлі пальним та його зберігання.

Водночас, суд апеляційної інстанції не надає оцінку обраному судом першої інстанції способу захисту прав позивача, оскільки дане питання не є предметом апеляційного оскарження в межах даного провадження.

В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Гонтарук В. М.