Справа № 340/5090/22
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 січня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5090/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Кармазиної Т.М.

за участю секретаря Сириці І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Огородник Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати Розпорядження № 4-вс від 28 вересня 2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 винесене секретарем Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Іриною Рудою;

- зобов`язати Гурівську сільську раду, оприлюднити Рішення про скасування Розпорядження № 4-вс від 28.09.2022 року на сайті сільської ради;

- стягнути з Гурівської сільської ради на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Ухвалою судді від 23.11.2022 відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, справу призначено до розгляду по суті на 14.12.2022. (а.с.48-49)

У судовому засіданні 14.12.2022 оголошено перерву до 16.01.2023 та витребувано додаткові докази (а.с.125-126)

У судовому засіданні 16.01.2023 усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка у зв`язку з його необгрунтованістю.

У судовому засіданні 16.01.2023 ОСОБА_1 заявлено клопотання про залучення до справи Національного агентства з питань запобігання корупції, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що до позивача не припиняється мобінг з боку відповідача після повідомлення ним про корупційні дії.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вказане клопотання є необґрунтованим та не підкріплене жодними доказами на підтвердження вчинення негативних дій щодо позивача.

Відповідно до ч.3 ст.49 КАС України Національне агентство з питань запобігання корупції може бути залучене як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено Законом України Про запобігання корупції від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII).

Згідно з ч.1 ст.4 названого Закону № 1700-VII Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.11 Закону № 1700-VII до повноважень Національного агентства належить отримання та розгляд повідомлень, здійснення співпраці з викривачами, забезпечення їх правового та іншого захисту, перевірка дотримання законодавства з питань захисту викривачів, внесення приписів з вимогою про усунення порушень трудових (звільнення, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) та інших прав викривачів і притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні їхніх прав, у зв`язку з такими повідомленнями.

Відповідно до ч.1 ст.534 Закону № 1700-VII викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. До негативних заходів також належать формально правомірні рішення і дії керівника або роботодавця, які носять вибірковий характер, зокрема, не застосовуються до інших працівників у подібних ситуаціях та/або не застосовувалися до працівника у подібних ситуаціях раніше.

Верховний Суд у постановою від 15 серпня 2019 року у справі № 815/2074/18 дійшов висновку, що з моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває певний імунітет, суть якого розкрито в частині третій статті 53 Закону України Про запобігання корупції.

Водночас такий імунітет не є абсолютним та має певні межі. В першу чергу, повинен бути наявним зв`язок між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою.

Наступною обставиною, що свідчить про наявність у викривача імунітету, є те, що ним повинно бути повідомлено про порушення саме Закону України Про запобігання корупції, а не іншого закону і саме тих вимог, які ним визначені, у тому числі встановлені ним заборони і обмеження.

Ще одним обов`язковим елементом, за наявності якого особа отримує імунітет викривача, є застосування до нього, негативних заходів впливу, перелік яких не є вичерпним. Під негативним заходом впливу може розумітись також і позбавлення або обмеження певного права викривача в порівнянні з іншими працівниками. Наприклад, відмова йому в наданні відпустки в іншому місяці, ніж це передбачено графіком відпусток, в той час як іншим працівникам в такому праві відмовлено не було.

Про наявність зв`язку між негативними заходами впливу або загрозою їх застосування та повідомленням викривачем про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою може свідчити, зокрема, але не виключно такі обставини: певна послідовність подій (спочатку повідомлення особою про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки); наближеність в часі цих подій (застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції); наявність різного роду погроз до викривача після повідомлення ним про факти корупції; відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено.

Перевірка наявності чи відсутності наведених обставин дасть змогу стверджувати про відсутність чи наявність причинного зв`язку між виданням спірного розпорядження із діяльністю позивача, як викривача.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 816/1874/17.

Суд зазначає, що спочатку позивач має належним чином повідомити про факти корупції, потім - застосування до викривача негативних наслідків, а не навпаки.

До того ж має бути наближеність в часі цих подій, тобто застосування негативних наслідків до викривача відбулось незадовго після повідомлення ним про факти корупції.

Додатково позивачем мають бути надані докази наявності різного роду погроз до нього після повідомлення ним про факти корупції.

При цьому має бути врахована його трудова діяльність до повідомлення про факти корупції, тобто відсутність в минулому (до моменту повідомлення) претензій до працівника, в тому числі й з боку осіб, про корупційні діяння яких ним повідомлено.

Натомість позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності статусу викривача, як і не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між повідомленням і негативними заходами впливу чи загрози їх застосування відносно позивача. Крім того, суд зазначає, що оскаржуване розпорядження винесене раніше за звернення позивача до НАЗК.

За наведених обставин, суд вважає відсутніми правові підстави для залучення зазначеної особи до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Керуючись ст.ст.49, 243, 248, 256 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 КАС України та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17.01.2023.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина