Справа № 460/23147/22
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2023 року м. Рівне №460/23147/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач) у якому просить суд:

визнати протиправними та скасувати прийняті ГУ ДПС в Рівненській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 від 15.05.2019 та № Ф-23103-17 від 14.08.2019;

зобов`язати здійснити коригування даних інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї відомостей про наявні у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Стислий виклад позицій сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Однак, позивач з 1994 року був найманим працівником і єдиний соціальний внесок за нього сплачувався податковим агентом, тому направлення йому відповідачем вимог про сплату боргу по ЄСВ є неправомірним. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

15.12.2022 через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивач є платником єдиного соціального внеску та зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску. Зауважує, що факт працевлаштування позивача не позбавляв його права займатися адвокатською діяльністю. Стверджує, що позивач є самозайнятою особою, тому з 1 січня 2017 року, особа яка проводить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобов`язана визначити базу нарахування єдиного внеску, не зважаючи на статус фізичної особи-підприємця. Зазначає, що для фізичної особи, яка провадить незалежну адвокатську діяльність, не було передбачено обмежень щодо одночасного здійснення підприємницької (відмінної від адвокатської) діяльності, не забороненої законом, у разі реєстрації такої особи підприємцем. З наведених у відзиві підстав, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Заяви, клопотання учасників справи.

30.09.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшла заява, у якій він просив об`єднати справу за № 460/23147/22 з вимогами про здійснення коригування даних інтегрованої картки платника податків та стягнення моральної шкоди у сумі 50000 гривень в одне провадження.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 03.08.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою суду від 02.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 262 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 03.10.2022 заяву ОСОБА_1 про об`єдання справ в одне провадження від 30.09.2022 повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 11.10.2022 витребувано в учасників справи додаткові докази.

Ухвалою суду від 07.12.2022 повторно витребувано у відповідача додаткові докази.

Ухвалою суду від 20.12.2022 допущено процесуальне правонаступництво у справі № 460/23147/22 шляхом заміни відповідача, Головного управління ДПС у Рівненській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43142449), його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Рівненській області, територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу (33023, м.Рівне, вул.Відінська, буд.12; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44070166).

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Рішенням Рівненської обласної кваліфікаційно-дисципліраної комісії адвокатури від 25.11.2003 № 17 позивачу видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 397.

У період з 19.07.1994 по 20.12.2017 позивач працював юрисконсультом підприємства ОПЕЗ «Рівнезв`язок», яке в подальшому було перейменоване на Рівненське ОПЕЗ «Рівнетелеком», далі - в Рівненську дирекцію ВАТ «Укртелеком», Рівненську філію ВАТ «Укертелеком», ПАТ «Укртелеком».

20.12.2017 позивач звільнений з ПАТ «Укртелеком» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .

15.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 на суму боргу 21326,40грн.

В таку заборгованість входили наступні складові: 5990,82 грн - ЄСВ за 2017 рік; 7371,54 грн - ЄСВ за три квартали 2018 року, 2754,18 грн - ЄСВ за 1 квартал 2019 року, 5209, 86 грн - доплати до мінімального страхового внеску у сумі від фактично сплачених за 2015 рік.

14.08.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 на суму боргу 24080,58 грн.

В цю заборгованість входили такі самі складові, що й у вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 від 15.05.2019, а також платіж по ЄСВ за другий квартал 2019 року.

Відповідно до індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 ЄСВ за 2015-2017 роки, а також з січня по липень 2018 року (на виконання судових рішень, які набрали законної сили) за нього був сплачений роботодавцем.

У період з серпня по вересень 2018 року, четвертий квартал 2018 року та 1-2 квартали 2019 року ОСОБА_1 ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності не сплачував.

Не погоджуючись зі спірними рішеннями суб`єкта владних повноважень та вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та оцінка аргументів сторін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник». Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі також - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

-для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа у відповідні періоди фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, про яке зазначає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа № 260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа № 0440/5632/18).

Висновки суду.

У ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до ідентифікаційних даних про особу, ОСОБА_1 взятий на обік в органах державної податкової служби з 23.12.2003 за № 16567.

15.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 на суму боргу 21326,40 грн. Заборгованість сформовано станом на 30.04.2019.

В таку заборгованість входили наступні складові: 5990,82 грн - ЄСВ за 2017 рік; 7371,54 грн - ЄСВ за три квартали 2018 року, 2754,18 грн - ЄСВ за 1 квартал 2019 року, 5209, 86 грн - доплати до мінімального страхового внеску у сумі від фактично сплачених за 2015 рік.

Судом встановлено, що з 19.07.1994 по 20.12.2017, позивач працював юрисконсультом підприємства ОПЕЗ «Рівнезв`язок», яке в подальшому було перейменоване на Рівненське ОПЕЗ «Рівнетелеком», далі - в Рівненську дирекцію ВАТ «Укртелеком», Рівненську філію ВАТ «Укертелеком», ПАТ «Укртелеком».

Відповідно до індивідуальних відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про застраховану особу ОСОБА_1 ЄСВ за 2015-2017 роки, а також з січня по липень 2018 року (на виконання судових рішень, які набрали законної сили) за нього був сплачений роботодавцем, як податковим агентом.

Разом з тим у 2015 році позивачем також сплачувався ЄСВ за себе, але у розмірі нижчому ніж передбачено законодавством за отриманий дохід за що йому донароховано недоплачений страховий внесок. Так, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Проте, на переконання суду, особа, яка займається адвокатською діяльністю зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не отримує дохід від роботодавця, який використовує її працю на умовах трудового або цивільно-правового договору, або на інших умовах, передбачених законодавством. В іншому випадку така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Отже, за 2015-2017 роки та з січня по липень 2018 року позивач не мав обов`язку сплачувати ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності, оскільки такий обов`язок був виконаний за нього роботодавцем.

Разом з тим, у період з серпня по вересень 2018 року, четвертий квартал 2018 року та 1 квартал 2019 року ОСОБА_1 ЄСВ за здійснення адвокатської діяльності не сплачував. Разом з тим, адвокатська діяльність позивача у вказані періоди не була зупинена чи анульована. Отже, за такі періоди повинен був сплачувати єдиний соціальний внесок до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку.

Так мінімальний щомісячний страховий внесок з 01 січня 2018 року становив 819,06 грн, а квартальна сума внеску складала 2457,18 гривень. У 2019 році, щомісячний страховий внесок становив 918,06 грн або та 2754,18 грн за квартал.

Отже, за серпень- вересень 2018 року позивач був зобов`язаний сплатити ЄСВ у сумі 6849,48 гривень, а не 21326 грн, як йому виставлено податковим органом. З цієї суми: 1638,12 грн - за серпень-вересень 2018 року, 2457,18 грн - за четвертий квартал 2018 року та 2754,18 грн - за перший квартал 2019 року. Проте, позивач свій обов`язок не виконав. Доказів сплати ЄСВ за вказані періоди матеріали справи не містять.

З наведеного, суд дійшов висновку, що вимога Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 на суму боргу 21326,40 грн видана на більшу суму ЄСВ аніж позивач зобов`язаний був сплатити (6849,48 грн), а тому є протиправною і підлягає скасуванню судом.

Надалі, 14.08.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області виставлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 на суму боргу 24080,58грн.

В цю заборгованість входили такі самі складові, що й у вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-23103-17 від 15.05.2019, а також платіж по ЄСВ за другий квартал 2019 року.

Так, позивач у другому кварталі 2019 року здійснював адвокатську діяльність, а тому повинен був сплатити ЄСВ за цей період у розмірі 2754,18 грн, проте, не виконав цей обов`язок.

Крім боргу за другий квартал 2019 року спірна вимога включає в себе заборгованість виставлену позивачу у вимозі № Ф-23103-17 від 15.09.2022, яка вже визнана судом протиправною. Відтак, вимога № Ф-23103-17 від 14.08.2019, яка видана на основі протиправної вимоги теж є безпідставною і необґрунтованою та підлягає скасуванню у судовому порядку.

Однак суд звертає увагу, що скасування цих вимог не позбавляє податковий орган права виставити нову вимогу на правильну суму боргу, а також не усуває обов`язок позивача сплатити ЄСВ за вказані вище періоди здійснення ним адвокатської діяльності в розмірі не менше мінімального внеску станом на той час.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування даних інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї відомостей про наявні у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску, суд зазначає наступне.

Правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначені Порядком ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 № 5 (далі Порядок № 5), відповідно до пункту 2 якого інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Згідно з пунктом 1 підрозділу 1 Розділу ІІ Порядку № 5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку, яка передбачена умовами адміністрування відповідного платежу, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).

Відповідно до пп.2 підрозділу 3 розділу VII Порядку № 5 у разі судового провадження - керівник підрозділу судового оскарження (або особа, яка виконує його обов`язки) після отримання ухвали про відкриття провадження у справі за позовом платника чи після отримання матеріалів від відповідного структурного підрозділу податкового органу для підготовки позовної заяви призначає відповідальним за супровід цієї судової справи у суді працівника підрозділу судового оскарження (далі - юрист).

Інформація, яка відображена у рішенні суду про оскарження частини суми податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, заноситься юристом до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження.

Оскільки облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в інтегрованій картці платника, то, таким чином, матеріально-правовий інтерес платника податків полягає в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов`язань платника податків.

Саме такий спосіб захисту порушених прав та інтересів платника податків визнав обґрунтованим Верховний Суд у постановах від 13.02.2018 у справі № 816/2042/16, від 02.10.2018 у справі № 816/2220/17, від 20.12.2018 у справі № 818/326/17, що враховується судом при вирішенні даної справи відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне задовольнити зазначену позовну вимогу та зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 виключивши дані щодо наявності у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24080,58 грн, яку відповідач вимагає сплатити оскаржуваними вимогами № Ф-23103-17 від 15.05.2019 та № Ф-23103-17 від 14.08.2019.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, встановлені у цій справі обставини свідчать про протиправність вимог про сплату боргу (недоїмки), з огляду на що вони підлягають скасуванню, а тому позов належить задовольнити повністю.

Судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією № 72/К3 від 29.08.2022, оригінал якої наявний в матеріалах справи.

Відтак, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань - Головного управління ДПС у Рівненській області.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області № Ф-23103-17 від 15.05.2019.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області від № Ф-23103-17 від 14.08.2019.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), виключивши дані щодо наявності у ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24080,58 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір в сумі 992,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 січня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя О.В. Поліщук