Справа № 620/7462/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2023-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2023 року Чернігів Справа № 620/7462/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 6 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, згідно пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в результаті проведення заходів бойової підготовки під час проходження військової служби відповідач отримав травму, у зв`язку з чим йому 15.06.2015 була встановлена ІІІ група інвалідності та виплачено допомогу. Однак, у 2021 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, яка, як наголошує позивач, не пов`язана з пораненням, отриманим у 2015 році. Тому, вважає, що відмова відповідача в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2021 є протиправною.

У відзиві представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог та просить у їх задоволенні відмовити, оскільки 23.12.2021 Комісія Міністерства оборони України розглянувши подані позивачем документи встановила, що капітану в запасі ОСОБА_1 , якого 03.09.2021 звільнено з військової служби та 15.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК від 15.06.2015 серія НОМЕР_1 ), а 29.10.2021 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК від 29.10.2021 серія 12 ААВ № 560255). Обґрунтовуючи правомірність прийнятого рішення, посилається на пункт 8 Порядку від 25.12.2013 № 975, яким передбачено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

У відповіді на відзив, представник позивача заперечуючи проти доводів відповідача, викладених у відзиві, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що групи інвалідності позивачу у 2015 році та у 2020 році були встановлені внаслідок різних захворювань.

В поданих до суду запереченнях, представник відповідача заперечуючи проти доводів позивача, викладених у відповіді на відзив, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 22.11.2022 поновлено позивачу строк звернення до суду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Ухвалою суду від 15.12.2022 у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 18.01.2023 клопотання представника відповідача про розгляд справи за участі представника Міністерства оборони України повернуто без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

У період з 1995 року по 2021 рік позивач перебував на військовій службі (а.с. 37, 39).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.02.2015 № 50 призначено службове розслідування (а.с. 21), результати якого затверджені наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 116 (а.с. 22-23). В ході проведення службового розслідування встановлено, що близько 8 години 26 лютого 2015 року під час проведення нічних стрільб другим розрахунком АГС-17 відбувся вибух гранати ВОГ-17 на відстані 5-6 м після входу її з каналу ствола, в результаті чого отримали поранення капітан, зокрема, капітан ОСОБА_1 . Подія кваліфікується як отримання травми в результаті проведення заходів бойової підготовки під час проходження військової служби.

Відповідно до Довідки військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 12.03.2015 № 109 позивач 26.02.2015 отримав вогнепальне сліпе поранення правої половини грудної клітки (а.с. 24).

Відповідно до Довідок військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) від 31.03.2015 № 337 та від 21.05.2015 № 256І позивач пройшов медичний огляд. Встановлено діагноз: стан після вогнепального сліпого осколкового та ракоабдомінального поранення (від 26.02.2015) справа з пошкодженням правого купола діафрагми, правої долі печінки, зачеревинного простору. Травма пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 25, 26).

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) від 30.06.2015 серії АВА № 018108 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 30.06.2016 (а.с. 27).

Відповідно до Довідки від 30.06.2015 серії АБ № 0003617 ступінь втрати працездатності позивача становить 50 % (а.с. 28).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 07.08.2015 № 151 позивач вибув до нового місця служби (а.с. 30).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 03.09.2021 № 210 позивача виключено з особового складу військової частини та звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я (а.с. 37).

Відповідно до Довідки ВЛК від 20.10.2020 № 1398 (а.с. 33) позивачу встановлено діагноз: стан після Q інфаркту міокарду задньої стінки лівого шлуночка від 27.09.2020. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до Довідки МСЕК від 17.11.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.12.2022 (а.с. 38).

Відповідно до пункту 6 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 (далі Протокол Комісії № 197) капітану в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), якого 03.09.2021 звільнено з військової служби та 15.06.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК від 15.06.2015 серія НОМЕР_1 ), а 29.10.2021 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК № 560255 від 29.10.2021 серія 12 ААВ). Зазначено, що заявнику групу інвалідності змінено понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Допомога у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 182700 грн (а.с. 41).

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати позивачу допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), який включає подібну до зазначеної вище норми Закону, яка закріплена у підпункті 1 пункту 6.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який вперше запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» статтею 16-3 (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту від 04.07.2012 № 5040-VI).

Пунктом 3 Порядку № 975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;

у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними/комунальними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Судом встановлено, що будучи військовослужбовцем під час проведення нічних стрільб 26.02.2015 позивач отримав вогнепальне сліпе поранення правої половини грудної клітки (а.с. 24). Позивач у березні та травні 2015 року пройшов медичний огляд і ВЛК йому було становлено діагноз: стан після вогнепального сліпого осколкового та ракоабдомінального поранення (від 26.02.2015) справа з пошкодженням правого купола діафрагми, правої долі печінки, зачеревинного простору. Травма пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 25, 26).

Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК від 30.06.2015 серії АВА № 018108 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності строком до 30.06.2016 (а.с. 27). Згідно з Довідкою від 30.06.2015 серії АБ № 0003617 ступінь втрати працездатності позивача становив 50 % (а.с. 28).

Як підтверджується матеріалами справи (а.с. 30, 37, 39), позивач продовжив проходження військової служби і з 03.09.2021 був звільнений у відставку за станом здоров`я.

30.09.2020 позивач був госпіталізований до Головного військового клінічного госпіталю (а.с. 31-32). ВЛК 20.10.2020 йому було встановлено діагноз: стан після Q інфаркту міокарду задньої стінки лівого шлуночка від 27.09.2020. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до Довідки МСЕК від 17.11.2021 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності на строк до 01.12.2022 (а.с. 38).

Таким чином, предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю ІІ групи, встановленої при огляді з 17.11.2021, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно із пунктом четвертим статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Подібна правова норма була закріплена і в Порядку № 975.

Надалі, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) пункт четвертий статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Відповідно пункт 8 Порядку № 975, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 18.05.2017 № 335, яка застосовується з 01.01.2017, було доповнено аналогічним другим абзацом.

Змістовно абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту четвертого статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Таким чином, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Саме зазначені вище норми стали підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як особі з інвалідністю ІІ групи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач у різний час отримав два окремі ушкодження здоров`я, пов`язані з проходженням військової служби:

(1) під час проведення нічних стрільб 26.02.2015 - вогнепальне сліпе осколкове та ракоабдомінальне поранення справа з пошкодженням правого купола діафрагми, правої долі печінки, зачеревинного простору, з 30.06.2015 йому встановлено 50 % втрати працездатності та за результатом огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи;

(2) у зв`язку з Q інфарктом міокарда задньої стінки лівого шлуночка від 27.09.2020 та з 17.11.2021 за результатом огляду органами МСЕК його було визнано особою з інвалідністю II групи.

Таким чином, комісія Міністерства оборони України не врахувала, що у 2021 році позивач був госпіталізований до медичного закладу у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, внаслідок якого позивачу з 17.11.2021 встановлено ІІ групу інвалідності, яка не пов`язана із пораненням, отриманим ним 26.02.2015 за інших подій.

Визначена у пункті четвертому статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункті 8 Порядку № 975 заборона щодо виплати одної грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.02.2021 у справі № 240/1623/20 та у постанові від 09.02.2022 у справі № 260/1584/19.

Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, в даному випадку йдеться не про первинне встановлення інвалідності, що дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а йдеться про виплату такої допомоги у зв`язку зі зміною позивачеві групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу.

Провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975 та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним і скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого Протоколом комісії № 197 щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги та зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на підставі пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного правового аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З приводу заяви позивача стягнути на його користь з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті).

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача у поданих до суду відзиві та запереченнях, з-поміж іншого, зазначає про те, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та завищеними.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано: копію Договору про надання правової допомоги від 21.10.2022 № 01/22, укладеним між позивачем (Клієнт) та адвокатом Маслак М.С., акт приймання-передачі наданих послуг за Договором від 21.10.2022 щодо надання послуг на загальну суму 5000,00 грн, Квитанцію до прибуткового касового ордеру від 21.10.2022 № 1, Ордер від 21.10.2022 серії СВ № 1038616, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24.11.2017 серії ЧН № 000232 (а.с. 43-54).

Суд зауважує, що вказані вище документи оформлені належним чином, є взаємопов`язаними, містять розрахунок витраченого адвокатом часу, вартість та перелік наданих ним послуг, які віднесені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI до правничої допомоги.

Також суд зазначає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду даної справи є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг, із урахуванням складності справи та із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати (а.с. 19).

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.12.2021 № 197 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з настанням ІІ групи інвалідності, згідно з пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей» у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2021 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 .

Відповідач: Міністерство оборони України, пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, РНОКПП/.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2023 року.

Суддя Л.О. Поліщук