Справа № 520/7984/22
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 січня 2023 року № 520/7984/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (пр-т Гагаріна, буд. 181, літ Ж-8,м. Харків,61007, ) про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) , в якому просив суд:

-визнати неправомірними дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Манжаксі Богдана Сергійовича щодо реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 70 471, 78 від ЗО вересня 2021 року в межах виконавчого провадження N 66738738 як виконавчого документу.

-скасувати постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30 вересня 2021 року у виконавчому провадженні №66738738 про стягнення виконавчого збору у розмірі 70 471, 78 грн. та від 11 січня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68110027.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що На виконанні в Індустріальному відділі державної виконавчої служби у Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебувало виконавче провадження № 66738738 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованості за виконавчим листом, видана

Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у справі № 644/6207/15-ц від 06.04.2016 року у розмірі 704 717, 84 гривень.

Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 11.01.2022 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у справі № 644/6207/15-ц від 06.04.2016 року закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, державним виконавцем було виведено в окреме виконавче провадження стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору (на підставі постанови від 30.09.2021 року у ВП № 66738738) у зв`язку з чим відкрито виконавче провадження № 68110027.

Позивач вважає, що виведення державним виконавцем стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження є протиправним, оскільки:

-погашення заборгованості було визначено поза межами виконавчого провадження та з надто меншою сумою, ніж визначена у виконавчому документі;

-позивач не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та державним виконавцем не було вчинено жодних дій, які прямо або опосередковано призвели б до стягнення з боржника суми заборгованості в рамках примусового виконання рішення суду.

Зазначив також, що ОСОБА_1 перевіривши кредитну історію дізнався, що в нього є невирішене питання з АТ КБ "Приватбанк" та наявна велика сума заборгованості. З метою вирішення питання щодо погашення заборгованості за договором № DN81AR03110004 від 25.09.2007 року, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з проханням провести переговори щодо погашення заборгованості у мирному порядку з прощенням частини боргу.

Результатом проведених переговорів було укладення між ОСОБА_1 та АТ КБ "Приватбанк" додаткової угоди № 1 від 19.11.2021 року до кредитного договору № DN81AR03110004 від 25.09.2007 року. Зі змісту додаткової угоди вбачається, що банком прощено заборгованість у розмірі 455 751, 22 грн. як прострочених відсотків, 0, 00 грн як процентів за ст. 625 ЦК України, 18 259, 50 грн. як комісії, 1 588 692, 20 грн. як неустойки та визначено заборгованість виключно у розмірі 89 859, 36 грн.

Довідкою від 29.11.2021 року, АТ КБ "Приватбанк" визнало, що дійсно відсутня будь-яка заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ "Приватбанк".

Однак, в подальшому ОСОБА_1 дізнався про те, що наявне виконавче провадження № 66738738 про стягнення з нього на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості. Почавши аналізувати реєстри, стало відомим про те, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Харкова у справі № 644/6207/15-ц від 06.04.2016 року.

Вказаний виконавчий лист виданий на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/6207/15-ц від 17.12.2015 року, яким суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 25.09.2007 року в розмірі 704 717, 84 грн. Про вказане рішення суду Позивачу не було відомо.

Таким чином, з урахуванням того, що Позивачем було добровільно та поза межами виконавчого провадження погашено заборгованість перед АТ КБ "Приватбанк", таке є підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки фактично рішення суду не було виконане в межах виконавчого провадження.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд вказує наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18 зазначила, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої етапі 40 Закону № 1404-УІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Вказані правовідносини є аналогічними, а тому вказана постанова ВП ВС повинна застосовуватися у вказаній справі, оскільки також державний виконавець бажав стягнути виконавчий збір без реального виконання рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах

повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-УІІІ).

Законом № 1403-УІІІ визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-УІІІ заходами примусового, виконання рішень є:

звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, утому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлені _ боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої етапі 18 Закону № 1404-УІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-УІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, ідо фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року по справі № 2540/3203/18 зазначила, що Закон № 1404Л/ІІІ є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-УІІІ і № 1404-УІІІ, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-УІІІ підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої етапі 40 Закону № 1404-УІІІ зобов`язують державного виконавця у разі закінчення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-УІІІ кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

При цьому пункт 21 розділу III Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-УІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить

відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

За таких обставин вважаємо, що стягнення виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-УІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою заявою Стягувача створюються умови для стягнення з боржника суми виконавчого збору без реального виконання рішення суду. Більш того, сума виконавчого збору майже рівна сумі заборгованості, яку погасив Позивач в результаті прощення боргу.

Відповідно до статті 13 Закону N 1403-УІІІ заробітна плата працівника орга^ державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року N 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року N 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону N 1403-УІІІ, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом N 1404-УІІІ, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно, в даному випадку державний виконавець отримує винагороду у відсотковому співвідношенні, хоча фактично ним нічого не вчинено, що потягнуло б за собою стягнення коштів в якості примусового виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що у державного виконавця немає підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у постанові від 30.09.2021 року, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону N 1404-VIII та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити .

Визнати неправомірними дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Манжаксі Богдана Сергійовича щодо реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 70 471, 78 від 30 вересня 2021 року в межах виконавчого провадження N 66738738 як виконавчого документу.

Скасувати постанови Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 30 вересня 2021 року у виконавчому провадженні №66738738 про стягнення виконавчого збору у розмірі 70 471, 78 грн. та від 11 січня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 68110027.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (пр-т Гагаріна, буд. 181, літ Ж-8,м. Харків,61007, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.