Справа № 480/7050/22
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2023 року Справа № 480/7050/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, і просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 від 21.09.2022, прийняте начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 від 16.10.2022, прийняте інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) майстер сержантом ОСОБА_3 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України не чинити перешкод ОСОБА_1 в перетині державного кордону України за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон та документів, що підтверджують навчання, крім випадків передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішеннями від 21.09.2022, від 16.10.2022 позивачу було відмовлено у виїзді за межі території України на навчання. Позивач зазначає, що відповідачу під час перетину кордону були надані документи, які підтверджують обставини виїзду за кордон позивача, зокрема, стосовно навчання у Вроцлавському університеті науки та технологій. Крім того, відповідачу було надано документи від ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до яких позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період як здобувач освіти в докторантурі у зв`язку із навчанням. Крім того, звертає увагу, що документи, які надають право позивачу перетинати кордон відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» було надано відповідачу, при цьому відповідач не зазначив, які саме документи повинні бути додатково надані. У зв`язку із чим позивач вважає, що відповідачем протиправно прийняті рішення про відмову у перетині державного кордону України. З урахуванням наведеного просив позов задовольнити.
Відповідач подав відзив на позовну заяву в якій просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що в оскаржуваних рішеннях зазначено, що у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», так як позивач не зміг надати на паспортний контроль відповідні документи.
Враховуючи те, що позивач 21.09.2022 та 16.10.2022 не надав на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон військовозобов`язаного громадянина України під час дії воєнного стану - особливого правового режиму, який введено в Україні, а також оголошення та проведення загальної мобілізації, під час встановленого особливого режиму в`їзду і виїзду та обмеження свободи пересування для військовозобов`язаних громадян, відповідачем правомірно прийняті рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_1 .
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Як зазначає позивач в адміністративному позову, у зв`язку з наміром перетнути державний кордон України у пункті пропуску «Шегені», 21.09.2022 та 16.10.2022 в пункті пропуску на підтвердження статусу студента, що навчається за кордоном було пред`явлено довідку Національного аерокосмічного університету ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 07.04.2022 відповідно до якої позивач є аспірантом денної аспірантури університету з 29.08.2019 по 31.08.2023, копію паспорта з відміткою про візу надану позивачу, посвідчення студента № НОМЕР_2 терміном дії від 09/2022-12/2023, довідку для виїзду за кордон, в якій зазначено, що позивач має право на відстрочку від призову, свідоцтво про прийняття в докторантуру на навчання №501611/2022, лист від 01.08.2022, виданий кандидатом технічних наук, доцентом Вроцлавського університету науки та технологій, в якою повідомлялось, що ОСОБА_1 дійсно є студентом Вроцславського університету науки та технологій, (умовне) рішення від 26.07.2022, лист підтримки від Вроцславського університету науки та технологій від 26.07.2022, довідка від 06.09.2022, якою засвідчується, що ОСОБА_1 вступив до докторантури Вроцславського університету науки та технологій.
Таким чином позивач зазначає, що є студентом національного вузу, який зарахований на навчання до вузу за кордоном та який не підлягає призову на військову службу під час мобілізації мав право на перетин державного кордону України.
Відповідачем у відзиві на позов не заперечувалось подання позивачем вищевказаних документів для перетину Державного кордону України та зазначає, що позивач пред`явив для проведення паспортного контролю уповноваженій особі підрозділу охорони державного контролю наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; свідоцтво про освіту в докторантурі № НОМЕР_3 , довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_4 від 30.08.2022, видане ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За наслідками проведеного паспортного контролю рішенням від 21.09.2022, від 16.10.2022 у перетині державного кордону на виїзд з України позивачу було відмовлено.
Вказану відмову відповідачем в спірних рішеннях аргументовано тим, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та постанови Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», у зв`язку з ненаданням для паспортного контролю відповідних документів .
Вважаючи вказані відмови протиправними та такими, що порушують право на виїзд з України, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України неодноразово було продовжено строк дії воєнного стану в Україні, що тривав і на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Матеріалами справи підтверджується, що позивач намагався перетнути кордон України під час дії правового режиму воєнного стану на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» (далі - Закон №1710-VI), іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону №1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.
Згідно з пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 (далі Правила №57), передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Відповідно до п.2-6 зазначених Правил №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Згідно із статтею 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зокрема, здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до свідоцтва Вроцлавського університету науки та технологій №SD 1611/2022, ОСОБА_1 прийнятий на період з 01.10.2022 до 30.09.2026 для здобуття освіти в докторантурі на безоплатній основі.
Відповідно до рішення Вроцлавського університету науки та технологій від 26.07.2022 позивача було зараховано на 1 курс навчання в докторантурі Вроцлавського університету науки та технологій на 2022/2023 навчальний рік.
Відповідно до записів у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного НОМЕР_4 , виданого на ім`я позивача, зазначено, що відповідно до абз.18 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» позивач не підлягає призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, як здобувач освіти в докторантурі Вроцлавського університету науки та технологій на денній формі навчання та надано дозвіл для виїзду за кордон до 30.09.2026.
Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 №8 від 31.08.2022, на військовому обліку в якому перебуває позивач, ОСОБА_1 відповідно до абз.18 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період (на строкову військову службу). При цьому зазначено в довідці №8 від 31.08.2022, що заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном немає. Довідка дійсна протягом 6 місяців з дати її видачі.
Наведене дає підстави для висновку про те, що позивач, у відповідності до статті 23 Закону №3543-XII, станом день наміру перетину державного кордону мав право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, а ІНФОРМАЦІЯ_6 , на військовому обліку в якому знаходиться позивач, зазначив, що позивач не підлягає призову на військову службу у зв`язку із навчанням, про що зазначено в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, що було надано відповідачу під час наміру перетину кордону.
Слід зазначити, що посилання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що право відстрочення від призову на військову службу та право на перетин державного кордону під час мобілізації є різними за своєю правовою природою, різними законодавчими нормами, якими такі регулюються, та органами, що визначають їх наявність. Тому, наявність у військовозобов`язаної особи відстрочки від призову не гарантує такій особи беззаперечного права перетину кордону під час дії правого режиму воєнного стану. Наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не можливо ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил №57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.
Разом із тим, судом враховується, що ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», передбачено, що громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.
Аналізуючи вказану норму, слід зазначити, що законодавством передбачено дві окремі підстави для відмови у перетинанні громадянину України державного кордону, а саме: відсутність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування (тобто іншої, ніж Україна) або транзиту, а також у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», зокрема:
він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;
стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;
він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;
він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду;
він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно доЗакону України"Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленогоПодатковим кодексом Україниподаткового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Відповідачем в оскаржуваних рішеннях, прийнятих з посиланням на ч. 1 ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль», яка визначає обов`язковою наявність підстав, передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» для обмеження громадянина України у виїзді за межі України, не визначено жодної з передбачених вказаною статтею Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» підстав для такого обмеження.
Натомість, ухвалюючи оскаржувані рішення, відповідач посилався виключно на те, що позивач не зміг надати на паспортний контроль відповідні документи.
Водночас, відповідачем в оскаржуваних рішеннях не вказано конкретних документів, які повинні були бути подані позивачем для виїзду за кордон, однак не подані. Так само, відповідачем не вказано такого переліку також і під час розгляду справи в суді.
При цьому суд наголошує, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від чіткого визначення конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, що не було здійснено відповідачем.
Стосовно посилання відповідача у відзиві на недотримання позивачем порядку зняття з військового обліку, який має намір залишити територію України більше ніж 3 місяці, суд зазначає, що в даному випадку не є спірним та не досліджується перебування позивача на військовому обліку. Органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 Положення, є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Саме пунктом 9 зазначеного Положення, передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних (далі - Порядок №921).
Відповідно до п. 2 Порядку №921, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку.
ІНФОРМАЦІЯ_6 , складаючи стосовно позивача довідку №8 від 31.08.2022, а також зазначаючи відповідні відмітки у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного ОСОБА_1 НОМЕР_4 , оцінив статус особи, як військовозобов`язаного та документи надані такою особою, встановив те, що позивач не підлягає призову к здобувач освіти у Вроцславському університеті науки та технологій.
Посилання відповідача на те, що видана довідка ІНФОРМАЦІЯ_6 не є документом, що підтверджує право позивача на перетин кордону, суд зазначає, що в даному випадку, аналогічна інформація зазначена ІНФОРМАЦІЯ_6 у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, яке видано на ім`я позивача, а тому зазначені обставини не підтверджують правомірність прийнятих спірних рішень. За таких обставин, вказані посилання відповідача не можуть свідчити про правомірність оскаржуваного рішення. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що вищевказана довідка, тимчасове посвідчення чи будь-які інші документи, надані позивачем під час наміру перетину кордону, містять ознаки підробленого документу або містять недостовірну, сфальсифіковану інформацію.
Щодо посилань відповідача на приписи п. 2-6 Правил перетинання Державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57, суд зазначає що в оскаржуваних рішеннях не зазначено посилань на вказані приписи Правил №57, як на підставу для прийняття спірних рішень. Тобто, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не ґрунтувався приписами п.2-6 вищевказаних Правил.
Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Враховуючи викладене, оскаржувані рішення не можуть вважатись обґрунтованими та такими, яке прийняті з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, спірні рішення свідчать про те, що прийняті не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, без належного правового обґрунтування, яке міститься у рішеннях, що призводить до їх неоднакового тлумачення та вказує на непропорційність та неврахування конкретних обставин справи.
З огляду на вищевикладене, рішення про відмову в перетинанні державного кордону від 21.09.2022, прийняте начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 ; рішення про відмову в перетинанні державного кордону від 16.10.2022, прийняте інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) майстер сержантом ОСОБА_4 є протиправними та підлягають скасуванню.
Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України не чинити перешкод ОСОБА_1 в перетині державного кордону України за наявності паспорту громадянина України для виїзду за кордон та документів, що підтверджують навчання, крім випадків передбачених ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд відмовляє у задоволенні такої позовної вимоги, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.
Під час наміру перетину кордону позивач не позбавлений права звернутися до будь-якого пункту пропуску для перетину кордону з метою виїзду за межі України. При цьому суд зазначає, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від вичерпного переліку необхідних для цього документів станом на день такого перетину кордону і саме під час перетину кордону уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі перевіряються відповідні документи. При цьому у ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон на день такого перетину кордону. Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача не чинити в майбутньому перешкод у перетині державного кордону України без перевірки документів та встановлення їх достатності, їх дійсності та приналежності відповідній особі для перетинання кордону України на час такого перетину може бути необґрунтованим, заявлено на майбутнє.
З огляду на викладене, суд у спірних правовідносинах не може перебирати на себе повноваження іншого органу та, відповідно, встановлювати достатність документів для перетинання кордону, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Позивач у позовній заяві просить вирішити питання про розподіл судових витрат, а до додатками до позову надано докази надання правничої допомоги та орієнтовний розрахунок суми витрат на правничу допомогу, докази сплати позивачем судового збору.
Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно зі ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст.134 КАС України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).
Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору про надання правничої допомоги від 18.10.2022 №191, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Кравець і партнери». Також, до суду надано ордер, який видано адвокатським об`єднанням «Кравець і партнери», про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Савченко Т.В.
Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що дана справа розглядалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до судового засідання, підстави для стягнення 6600грн. за участь у судовому засіданні представника позивача у суду відсутні.
Враховуючи зазначене, правнича допомога по підготовці та подачі позовної заяви ОСОБА_1 підтверджуються матеріалами справи, зокрема адміністративним позовом, що підписано представником позивача адвокатом Савченко Т.В..
Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, а також часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 1984,80 грн. судового збору, а також 6666,67 грн. правничої допомоги.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 від 21.09.2022, прийняте начальником 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) старшим лейтенантом ОСОБА_2 .
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_1 від 16.10.2022, прийняте інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) майстер сержантом
ОСОБА_4 задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ,і.к. НОМЕР_6 ) сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1984,80 грн., а також 6666,67 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя С.М. Гелета