Справа № 140/16333/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/16333/21 пров. № А/857/10315/22 А/857/13209/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Шинкар Т. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року і на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року, ухвалені головуючим суддею Сорокою Ю. Ю. у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 з березня 2020 року по червень 2020 року, з вересня 2020 року по листопад 2020 року, з січня 2021 року по червень 2021 року;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 з березня 2020 року по червень 2020 року, з вересня 2020 року по листопад 2020 року, з січня 2021 року по червень 2021 року;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому доплату за службу в нічний час за період з січня 2017 року по червень 2018 року, з листопада 2018 року по листопад 2019 року, з серпня 2020 року по вересень 2020 року;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення, доплати за роботу у нічний час та доплати на період дії карантину, за весь час затримки виплати - з 01.01.2017 по день фактичної виплати індексації, доплати за роботу у нічний час та доплати на період дії карантину;

стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 з березня 2020 року по червень 2020 року, з вересня 2020 року по листопад 2020 року, з січня 2021 року по червень 2021 року; зобов`язано Департамент патрульної поліції здійснити позивачу нарахування та виплату додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 з березня 2020 року по червень 2020 року, з вересня 2020 року по листопад 2020 року, з січня 2021 року по червень 2021 року; зобов`язано Департамент патрульної поліції здійснити позивачу нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року; зобов`язано Департамент патрульної поліції здійснити позивачу нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення, виплати доплати на період дії карантину, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати індексації та виплати доплати на період дії карантину. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

06.06.2022 позивачем подано до суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, згідно з якою просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційні скарги, у яких, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано, що встановлення доплати за специфічні умови проходження служби в умовах карантину не є обов`язковим, а має виключно рекомендаційний характер і встановлюється в межах затверджених асигнувань на грошове забезпечення. Звертає увагу, що позивачу здійснено додаткову доплату в межах виділених бюджетних асигнувань на зазначені цілі на загальну суму у 2020 році 37293,39 грн та у 2021 році 6654,26 грн, пропорційно до відпрацьованого ним часу в умовах карантину, та заборгованості по виплаті доплат до грошового забезпечення за службу в особливих умовах на період карантину немає. Стосовно нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за 2017 рік, то такі безпідставно задоволені, оскільки порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України, а пунктом 11 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі Порядок № 260), передбачено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Також у позивача відсутнє право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати в порядку Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки усі виплати позивачу здійснено відповідно до норм чинного законодавства. Зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів для отримання відшкодування витрат на правову допомогу, а заявлена сума таких витрат є неспівмірною зі складністю справи та якістю наданих адвокатських послуг з метою забезпечення належного захисту інтересів позивача.

Позивач подав відзив на апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції, в якому їх заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції, просить залишити їх без змін.

Також ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу адвоката під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 грн.

Оскільки апеляційні скарги подано на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, які ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в період з 20.01.2017 по 22.07.2021 проходив службу в Департаменті патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 19.07.2021 № 671о/с позивача було звільнено із служби в поліції за власним бажанням.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у непроведенні під час звільнення із позивачем повного розрахунку, а саме, з нарахування та виплати ковідної доплати, доплати за службу в нічний час, індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з червня 2016 року у відповідача виник обов`язок провести нарахування індексації грошового забезпечення позивача в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб за відповідний період, проте, згідно із відомостями про грошове забезпечення позивачу протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня по жовтень 2017 року. Зазначено, що відповідачем доплата у зв`язку із забезпеченням життєдіяльності населення на період дії карантину у період з березня 2020 року по червень 2020 року, з вересня 2020 року по листопад 2020 року, з січня 2021 року по червень 2021 року здійснена позивачу не в повному обсязі, а тому слід зобов`язати відповідача самостійно здійснити розрахунок та виплату позивачу доплати під час виконання позивачем службових обов`язків в умовах безпосереднього контакту з населенням, у згадані періоди. Враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року та доплати у зв`язку із забезпеченням життєдіяльності населення на період дії карантину, суд першої інстанції вказав на наявність у позивача права на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. Також суд першої інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу доплати за службу в нічний час, оскільки відповідачем проведена оплата нічних годин.

Апеляційний суд, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно з пунктом 4 частини десятої статті 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Відповідно до частин першої, другої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 1).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 211) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався і діяв у спірний період часу.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі - Постанова № 375) установлено, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) (далі - працівники) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.

За приписами пунктів 2-5 Постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).

Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.

Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.

Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 № 485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі Порядок № 485).

У пункті 1 Порядку № 485 вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема, здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція.

Абзацами 1 та 2 пункту 4 Порядку № 485 визначено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

На виконання пункту 4 Постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для отримання доплати за Постановою № 375 є сукупність таких умов: до службових обов`язків поліцейського віднесено забезпечення життєдіяльності населення, у тому числі шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян на період дії карантину; внаслідок виконання своїх обов`язків поліцейський має безпосередній контакт з населенням.

Таким чином, вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків забезпечують життєдіяльність населення, зокрема забезпечення правопорядку і безпеки громадян, у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.

Як встановлено з матеріалів справи, у спірний період позивач проходив службу інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції та в періоди з 24.02.2020 по 23.06.2020, з 25.06.2020 по 03.09.2020 тимчасово виконував обов`язки начальника відділення моніторингу та аналітичного забезпечення батальйону патрульної поліції в селі Чайки Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, зокрема, з березня 2020 року по червень 2020 року, з вересня 2020 року по листопад 2020 року, з січня 2021 року по червень 2021 року забезпечував життєдіяльність населення та внаслідок виконання службових обов`язків мав безпосередній контакт з населенням, та був включений наказами до персонального переліку військовослужбовців, які внаслідок виконання своїх обов`язків мали безпосередній контакт з населенням.

При цьому, виплата позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у 2020 році 37293,39 грн та у 2021 році 6654,26 грн свідчить про здійснення відповідачем такої виплати пропорційно відпрацьованому часу в умовах безпосереднього контакту з населенням внаслідок виконання його обов`язків та жодним чином не дає підстав для висновку про здійснення відповідної доплати не в повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що права позивача в частині нарахування та виплати додаткової доплати до грошового забезпечення на період дії карантину не порушені, адже право поліцейського на отримання доплат відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 не є безумовним, а залежить від наявності сукупних обставин, які не мали місце у спірних правовідносинах.

Стосовно нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (надалі - Закон №1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Апеляційний суд звертає увагу, що скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання здійснити позивачу нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року виключно з підстав несвоєчасного звернення позивача з такою вимогою, оскільки відповідно до пункту 11 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку зазначеному доводу, колегія суддів виходить з того, що Порядок № 260 був прийнятий на виконання статті 95 Закону України «Про Національну поліцію», якою Міністру внутрішніх справ України надано право встановлювати порядок виплати грошового забезпечення.

Разом з тим, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці») роз`яснив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Таким чином, Порядком № 260 врегульовано порядок і строки виплати грошового забезпечення, виплаченого поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, а нормами трудового законодавства визначено строки звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати (грошового забезпечення).

Верховний Суд, зокрема і в справах цієї категорії, неодноразово зазначав про те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство може застосовуватися у випадках, коли норми спеціального законодавства не регулюють спірних правовідносин або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Закон України «Про Національну поліцію» і прийнятий на підставі нього Порядок № 260 визначають порядок проходження служби в Національній поліції України, в тому числі, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України. Тобто згадані нормативно-правові акти є основними/спеціальними для правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір.

Положення статті 233 КЗпП України - загального для цих правовідносин закону - інакші за змістом, ніж пункт 11 розділу І Порядку № 260, але це не дає підстав вважати, що вони мають пріоритетне застосування чи взагалі підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.

Право на виплату індексації грошового забезпечення поліцейським передбачене частиною п`ятої статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» і, як складова грошового забезпечення, конкретизоване у виданих на його підставі підзаконних нормативних актах (одним з яких є Порядок № 260), норми яких мають сприяти реалізації приписів зазначеного закону.

Виплата грошового забезпечення, в тому числі індексації, є одним із аспектів проходження публічної служби в Національній поліції України і норми законів та підзаконних актів, які регулюють цей сегмент питань, є спеціальні для цих правовідносин.

Таким чином, оскільки нормами спеціального законодавства визначено порядок і строки виплати грошового забезпечення, виплаченого поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, - не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення, тому немає підстав вважати, що норми спеціального законодавства не регулюють цих правовідносин як умову для (субсидіарного) застосування загального (трудового) законодавства, як-от статті 233 КЗпП України. Варто додати також, що коли спеціальні норми інакше регулюють певні питання щодо проходження публічної служби, то це ще не свідчить про наявність прогалини у регулюванні, яку можна заповнити чи замінити загальними нормами.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 23.11.2022 у справі № 160/20449/21.

З огляду на викладене, а також звернення ОСОБА_1 за одержанням індексації грошового забезпечення за період з січня 2017 року по жовтень 2017 року лише в грудні 2021 року, тобто поза межами трирічного строку, визначеного пунктом 11 розділу І Порядку № 260, відсутні підстави для зобов`язання Департаменту патрульної поліції здійснити нарахування та виплату йому спірної індексації грошового забезпечення.

Вказані обставини свідчать про помилковість висновку суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову ОСОБА_1 в частині зобов`язання здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату йому додаткової доплати до грошового забезпечення відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 та індексації грошового забезпечення, що в свою чергу виключає підстави для нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати додаткової доплати до грошового забезпечення і індексації грошового забезпечення.

Слід зазначити, що позовні вимоги позивача щодо нарахування та виплати йому доплати за службу в нічний час за період з січня 2017 року по червень 2018 року, з листопада 2018 року по листопад 2019 року, з серпня 2020 року по вересень 2020 року в апеляційному порядку не переглядаються, оскільки виходять за межі доводів та вимог апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позову не відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу на рішення суду слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з приписами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстав для стягнення судових витрат на користь позивача немає, що є підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції про стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі № 140/16333/21 в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - скасувати та в цій частині прийняти постанову про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі № 140/16333/21 залишити без змін.

Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2022 року у справі № 140/16333/21 скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 13.01.2023