Справа № 420/25920/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/25920/21
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури (далі відповідач) в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати (вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури);

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити заробітну плату (вихідну допомогу при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури) на користь позивача;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день прийняття судом рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні їй не було виплачено вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, що призвело до порушення її прав та законних інтересів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.10.2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач проходила службу в органах прокуратури, з 15.03.2016 року на посаді прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та у 2021 році приймала участь у процедурі атестації прокурорів.

13.09.2021 року п`ятнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) було прийнято рішення №98 від 13.09.2021 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Відповідно до зазначеного рішення, враховуючи те, що прокурор Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки набрала 89 балів, що є менше прохідного балу (93) для успішного складання іспиту, встановленого наказом виконувача обов`язків Генерального прокурора від 07.10.2020 року №474 «Про встановлення прохідного бала для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), а також оприлюднення зразка тестових питань (завдань) та правил складання іспиту» вона не допускається до етапу проходження співбесіди та припиняє участь в атестації. У зв`язку з чим ОСОБА_1 вважається такою, що неуспішно пройшла атестацію (обставини, встановленні у рішенні Одеського окружного адміністративного у справі №420/23850/21 від 15.07.2022 року; рішення набрало законної сили 14.09.2022 року).

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури №2325к від 20.10.2021 року позивача звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 29.10.2021 року. Відділу фінансування та бухгалтерського обліку обласної прокуратури доручено провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні. Підстава: рішення п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №98 від 13.09.2021 року.

Згідно даних розрахункового листа вихідна допомога при звільненні позивачці виплачена не була.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нормами спеціального законодавства не передбачена виплата вихідної допомоги при звільненні прокурора з органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що її було звільнено у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури, а тому вона мала отримати при звільненні вихідну допомогу згідно із ст.44 КЗпП України.

Відповідно до ст.44 КЗпП України (в редакції від 14.08.2021 року, дійсній на час виникнення спірних правовідносин) при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно п.6 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до пунктів 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу.

Отже, з наведених норм вбачається, що законодавцем встановлено чіткий перелік підстав для виплати працівнику вихідної допомоги.

Також позивач посилається на те, що на даний час Верховним Судом сформовано усталену практику щодо застосування ч.5 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та ст.44 КЗпП України, викладеного у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №380/1662/20, від 21.01.2021 року у справі №260/1890/19, від 23.12.2020 року у справі №560/3971/19, від 11.02.2021 року у справі №420/4115/20, від 18.02.2021 року у справі №640/23379/19, від 17.03.2021 року у справі №420/4581/20, від 26.02.2021 року у справі №1.380.2019.006923 та ухвалі Верховного Суду від 29.03.2021 року у справі №300/1158/20.

В зазначених рішення Верховний Суд дійшов висновку, що особа має право на отримання вихідної допомоги при звільненні в незалежності від того на яку норму було посилання в наказі про звільнення, буть то посилання на п.9 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури,

на п.1 ст.40 КЗпП України, яким передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників,

або на пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Колегія суддів звертає увагу, що такий висновок Верховного Суду був складений у справах, де позивачі були звільненні до 11.07.2021 року, тобто до внесення змін у пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Наказу керівника Одеської обласної прокуратури №2325к від 20.10.2021 року, позивача звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури на підставі пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» з 29.10.2021 року (підстави: рішення п`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №98 від 13.09.2021 року).

Підпунктом 2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (в редакції від 11.07.2021 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови настання однієї з таких підстав, як рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, на момент звільнення позивача з органів прокуратури діяв пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» в редакції з якої було виключено посилання на п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Як вже було зазначено вище, ст.44 КЗпП України встановлено чіткий перелік підстав для виплати працівнику вихідної допомоги, однак, такої підстави як звільнення з посади через рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, вказана стаття не містить.

Твердження позивача про те, що її було звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури, колегія суддів вважає помилковими, оскільки як вже було зазначено, позивача звільнено на підставі пп.2 п.19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», яким, з редакції від 11.07.2021 року, не містить посилання на п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», та передбачає звільнення з посади саме у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а не у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури.

Також, само з цих підстав є помилковим посилання позивача на зазначену вище практику Верховного Суду, оскільки обставини в даній справі відрізняються від обставин в справах по яким Верховним Судом була встановлена вказана практика.

Крім цього, спеціалізовані закони також не передбачають виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора з органів прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, оскільки на момент прийняття Наказу №2325к від 20.10.2021 року про звільнення позивача з займаної посади, діючим законодавством не передбачалася виплата вихідної допомоги при звільненні прокурора з органі прокуратури на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому зрозумінні норм права.

Враховуючи наведене, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день прийняття судом рішення, оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати (вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із реорганізацією органу прокуратури), яка визнана колегією суддів необґрунтованою.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.