Справа № 560/5577/22
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5577/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

11 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

визнати протиправними дії Хмельницького обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, викладені в листі від 14.04.2022 № 06-02/592 про відмову позивачу у виплаті грошової компенсації за не одержані безоплатні санітарно - курортні путівки за період з 2013 року по 2021 рік;

зобов`язати Хмельницьке обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю здійснити нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за не одержані безоплатні санітарно - курортні путівки за період з 2013 року по 2021 рік відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 "Про затвердження Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян".

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду 05.07.2022 в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався до відповідача з заявами зокрема в період з 2013 по 2021 р. на отримання компенсації, а також не перебував на обліку на отримання санаторно-курортної путівки за період з 2013-2021 років, а тому підстав для отримання грошової компенсації у позивача немає.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно застосовано правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 17.04.2018 у справі №308/11674/16-а, оскільки обставини вказаної справи не ідентичні фактичним обставинам у цій справі.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що позивач не звертався та не перебував на обліку на отримання санітарно-курортної путівки за період з 2013-2021 роки, тому заявка на виплату грошової компенсації ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" до Хмельницького обласного відділення не була подана.

Також відповідач погоджується з посиланнями суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №308/11674/16-а згідно якої, право на отримання компенсації вартості санітарно курортної путівки настає через два роки після звернення із заявою про виділення путівки за умови, якщо особа протягом цих двох років не одержувала безоплатних санітарно-курортних путівок, оскільки в обох справах суд вирішував питання компенсації вартості санітарно-курортного лікування.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 03.08.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обгрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач є інвалідом 2 групи на підставі безтермінового посвідчення особи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, інвалідів війни, видане 19.02.2008 серія НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 03.01.2022 на отримання грошової компенсації за неодержані безоплатні санаторно-курортні путівки за період з 2013 року по 2021 рік.

Листом від 14.04.2022 відповідач надав відповідь на звернення позивача в якій вказав, що відповідно до Довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання" Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області» від 11.01.2022 №33/43-53, яка є в матеріалах справи, ОСОБА_1 до ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" повідомили, що за період 2013-2021 року, як пенсіонер ОВС, особа з інвалідністю внаслідок війни з заявами щодо виплати компенсації замість санаторно-курортної путівки не звертався та на обліку на отримання санаторно-курортної путівки не перебував. Так як ОСОБА_1 , не звертався та не перебував на обліку на отримання санаторно-курортної путівки за період з 2013-2021, тому заявка на виплату грошової компенсації ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" до Хмельницького обласного відділення, не була подана.

Не погоджуючись з такими діями щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за не одержані безоплатні санаторно-курортні путівки за період з 2013 року по 2021 рік відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з цим позовом.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги, серед яких безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особи з інвалідністю внаслідок війни забезпечуються путівками відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах охорони здоров`я, соціального захисту населення, захисту державного кордону, та іншими органами за місцем перебування особи з інвалідністю на обліку або за місцем її роботи.

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I - II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Порядок виплати грошової компенсації замість санаторно-курортно-курортної путівки затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 №785 "Про порядок виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян" (далі - Порядок №785).

Згідно п.2 Порядку №785, грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 62 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань", за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Підставою для виплати грошової компенсації є такі документи: заява про виплату грошової компенсації; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку; облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

Згідно з п.6 Порядку №785 грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Для осіб, які не перебувають на обліку для санаторно-курортного лікування, вперше грошова компенсація виплачується у разі звернення із заявою через два роки після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Право на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на два роки (з урахуванням року проходження самостійного санаторно-курортного лікування).

З наведених норм можна зробити висновок, що особа з інвалідністю набуває права на отримання грошової компенсації лише через два роки після звернення з відповідною заявою для виділення путівки, або з заявою про виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки та обов`язково перебували на обліку для забезпечення санаторно-курортною путівкою або грошовою компенсацією.

Відповідно до Довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання" Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області" від 11.01.2022 №33/43-53, ОСОБА_1 до ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" за період 2013-2021 року, як пенсіонер ОВС, особа з інвалідністю внаслідок війни з заявами щодо виплати компенсації замість санаторно-курортної путівки не звертався та на обліку на отримання санаторно-курортної путівки не перебував.

Враховуючи те, що позивач не звертався до відповідача з заявами зокрема в період з 2013 по 2021 роки на отримання компенсації, а також та не перебував на обліку на отримання санаторно-курортної путівки за період з 2013-2021 років, судом першої інстанції вірно зазначено, що підстав для отримання грошової компенсації у позивача немає.

Разом з тим в апеляційній скарзі позивач посилається на абз. 2 ч. 2 п.6 Порядку №785 та вказує, що для осіб, які не перебувають на обліку для санітарно курортного лікування, вперше грошова компенсація виплачується у разі звернення із заявою починаючи з 28.06.2013 (день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Проте, колегія суддів зауважує, що абз. 2 ч. 2 п.6 Порядку №785 передбачено, що вперше грошова компенсація виплачується у разі звернення із заявою через два роки після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". При цьому позивач звернувся із заявою лише 03.01.2022.

Водночас ч. 3 вказаного пункту Порядку зазначено, що право на компенсацію вартості самостійного санаторно-курортного лікування настає з дня звернення із заявою про її виплату один раз на два роки (з урахуванням року проходження самостійного санаторно-курортного лікування).

Таким чином враховуючи, що позивач звернувся до відповідача з заявою про отримання компенсації у 2022 році, то відповідно він з 2024 року набуде права на отримання відповідної компенсації, якщо протягом цих двох років не одержить безоплатних санаторно-курортних путівок.

Стосовно незгоди позивача із застосуванням судом першої інстанції практики Верховного Суду (постанова від 17.04.2018 по справі №308/11674/16-а) слід зазначити, що позивач посилається на неідентичність фактичних обставин справи, яка переглядалася Верховним Судом та цієї справи.

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не ідентичність обставин справи.

Таким чином у постанові від 17.04.2018 у справі №308/11674/16-а Верховний Суд за схожих правовідносин сформував наступний правовий висновок щодо застосування наведених норм права: "Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що грошова компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування виплачується інвалідам війни один раз на два роки.

Право на отримання компенсації вартості санаторно-курортної путівки настає через два роки після звернення із заявою про виділення путівки за умови, якщо особа протягом цих двох років не одержувала безоплатних санаторно-курортних путівок".

При цьому зазначений висновок був також застосований Верховним Судом у постанові від 17.06.2021 у справі № 308/11958/18, а також врахований Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 12.04.2022 у справі № 560/10942/21 за інших фактичних обставин справи однак стосовно вирішення питання компенсації вартості санітарно-курортного лікування.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено обставин, на підтвердження протиправності дій відповідача щодо відмови у виплаті компенсації вартості санаторно-курортної путівки за 2013-2021 роки, так як звернення позивача до суду за захистом його порушеного права є передчасним, оскільки позов подано до сплину дворічного строку, встановленого законодавством, для отримання компенсації, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.