Справа № 240/14893/20
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14893/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

10 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Гонтар А. Р.,

представника відповідача - Юхимчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Житомирській області від 06.08.2020, яким оформлено припинення громадянства України позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення УДМВС України в Житомирській області від 19.02.2018 він набув громадянство України на підставі ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» (надалі Закон) з 19.02.2018. На виконання зазначеної норми Закону позивачем було подано Довідку про вихід із громадянства рф №33203-201333 від 12.07.2018 та решту необхідних документів. 27.08.2020 позивач дізнався, що 06.08.2020 рішенням відповідача оформлено припинення його громадянства України відповідно до ст.21 Закону у наслідок подання неправдивих відомостей та невиконання поданого зобов`язання про припинення громадянства рф. Вважає, що оспорюване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте через 2 роки встановленого строку, погіршує його становище громадянина на підставі лише виявленого у минулому порушення процедурних норм, а тим паче у випадку, коли таке порушення сталося з вини посадових осіб органу влади. Окрім того, перевірка відбулась односторонньо , без врахування прав позивача на участь у розгляді цього питання.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.12.2017 громадянин рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через Богунський районний відділ у місті Житомирі УДМС, звернувся з заявою про оформлення набуття громадянина України за територіальним походженням. До заяви було надано: копії паспорта, свідоцтва про народження, посвідка на постійне проживання, зобов`язання, копія рішення Кагарлицького районного суду Київської області, яким встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 на території України з 01.08.1990 по 01.11.1992.

Рішенням УДМС від 19.02.2018 оформлено позивачу набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст 8 Закону.

20.02.2018 позивач отримав довідку №578/17 про реєстрацію особи громадянином України.

28.02.2018 позивач звернувся із заявою-анкетою про оформлення тимчасового посвідчення громадянином України.

23.03.2018 отримав тимчасове посвідчення громадянином України строком дії до 19.02.2020.

24.07.2018 ОСОБА_2 звернувся до УДМС із заявою щодо прийняття тимчасового посвідчення громадянина України, у зв`язку з наданням довідки про вихід із громадянства рф №33203-201333 від 12.07.2018 (а.с.126-127).

27.07.2018 позивача повідомлено про ініціювання перевірки наданої довідки, про це його було повідомлено 30.07.2018 (а.с.128-129).

Посольство рф повідомило відповідача, про те що необхідно звернутися безпосередньо до упм гумвс росії у московській області, що і було зроблено відповідачем 22.08.2018.

Позивач звернувся з заявою з проханням видати йому паспорт громадянина України.

04.10.2018 ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України. 05.12.2018 позивачу видано паспорт громадянина України на прізвище ОСОБА_1 , у зв`язку зі зміною прізвища.

13.02.2019 на адресу УДМС надійшла із Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НП України копія відповіді гу мвс росії у московській області де зазначено, що ОСОБА_2 є громадянином рф з 28.11.1991 та не звертався з приводу виходу з громадянства рф до них (а.с.135-136). Про що було повідомлено позивача.

17.12.2019 надійшла відповідь позивача, про те, що він зробив все для виходу з громадянства росії, довідка отримана через адвоката і довірену особу.

02.01.2020 відповідачем надана відповідь позивачу в якій запропоновано надати до УДМС документи, які підтверджують припинення громадянства рф.

22.04.2020 відповідачем зроблено повторний запит до упм гу мвс росії у московській області щодо підтвердження видачі довідки.

19.06.2020 надійшла, електронною поштою, відповідь аналогічного змісту (а.с. 169).

07.08.2020 оформлено довідку №99 про припинення громадянства України, про що повідомлено позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III.

Відповідно до визначень, які містить частина перша статті 1 Закону, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно з положеннями статті 1 Закону іноземець в разі набуття громадянства України зобов`язаний припинити іноземне громадянство подавши письмову заяву та протягом двох років повинен надати документ про припинення громадянства іншої держави.

У разі наявності у іноземця незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, останній подає декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Положенням статті 6 Закону закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Так, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (частина перша статті 8 Закону).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону іноземці, зазначені в частинах першій -третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина перша статті 1 Закону).

Відповідно до частини восьмої статті 8 Закону особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Так, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (частина перша статті 1 Закону).

Частиною першою статті 9 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

За правилами пункту 2 частини другої статті 9 Закону однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (частина перша статті 1 Закону).

Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до пункту 28 Порядку 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону України «Про громадянство України»), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35х45 мм);

в) один із таких документів:

декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

а також:

а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Позивач зобов`язався протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави, а у разі неотримання ним з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства рф, зобов`язався подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави.

Позивач на виконання зобов`язань подав довідку про припинення громадянства рф, але при перевірки довідки, органи УДМС виявили неправдиві відомості зазначені в неї.

Суд критично ставиться до наданих позивачем нотаріально засвідчених заяв (а.с. 17,18), оскільки ці заяви підтверджують лише намір позивача про вихід з громадянства росії.

Посилання позивача про те, що разом з заявою до Посольства рф в Україні було направлено також паспорт громадянина рф, не знайшло свого підтвердження, оскільки описами вкладення до листа зазначено лише заяви на 1 арк. (а.с. 39).

Суд не бере до уваги Довідку про вихід із громадянства рф №33203-201333 від 12.07.2018, оскільки позивачем не доведено офіційність одержання доказу та зазначена довідка спростована іншим доказом, а саме відповіддю на запит УДМС (а.с. 167-169).

Щодо подання власноручно заповненої Декларація про відмову від іноземного громадянства позивача, яка міститься в матеріалах справи, то суд також не бере її до уваги (а.с 33), оскільки її наявність спростована показами свідка та матеріалами справи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , завідувачка сектору з питань громадянства УДМС, підтвердила, що приймала у позивача пакет документів на отримання громадянства України, але при поданні документів декларація про відмову від іноземного громадянства позивачем не подавалася.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 січня 2022 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.