Справа № 520/19024/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 р.Справа № 520/19024/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

представника відповідача Лютянського М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 30.11.21 року по справі № 520/19024/21

за позовом Фермерського господарства "БЄСЄДІНА"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0 від 09.12.2020;

-стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "БЄСЄДІНА" (Україна, 64344, Харківська обл., Ізюмський р-н, село Сулигівка, вул. Шкыльна, будинок 28, ) судовий збір в сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0 від 09.12.2020 Головне управління Державної податкової служби у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року адміністративний позов Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" (вул. Шкільна, буд. 28,с. Сулигівка,Ізюмський район, Харківська область,64344, ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що законом від 19.12.1995 № 481/95 встановлено відповідальність суб`єктів господарювання у вигляді штрафу саме за зберігання пального без наявності ліцензії. Таким чином, для застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій необхідним є встановлення факту зберігання пального.

Проте, позивач наголошує, що посадові особи відповідача не вбачали за необхідне встановлювати факт зберігання пального, ототожнили придбання пального - зберіганню. Слідуючи логіці контролюючого органу, будь-хто хто придбає пальне - повинен отримувати ліцензію на його зберігання, а судячи із того, як проводилася перевірка, посадових осіб контролюючого органу не цікавили дійсні обставини, які б підтверджували, або спростовували наявність можливості, доцільності та самого факту зберігання пального.

Позивач зазначає, що фактично посадові особи відповідача перевірку не проводили, місце зберігання пального не виявили, кількість техніки та резервуарів транспортних засобів не визначали, наявність або відсутність цистерн для зберігання пального не встановлювали, не встановлювали факт зберігання пального в споживчій тарі або в іншій формі. Кількість пального, яка на думку посадових осіб контролюючого органу зберігалася без ліцензії, не була встановлена.

На переконання позивача, аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, що також відповідає роз`ясненню ДФС України від 15 серпня 2019 року №3814/6/99-99-12-02-02-15/1ПК, в якому зазначено, що у розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових вирооїв та пального», суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Натомість, представник позивача звертає увагу, що на його підприємстві не має на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання. Довідкою ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "БЄСЄДІНА" № 37 від 27.09.2021 підтверджується, що на балансі у підприємства відсутні та не використовуються у діяльності стаціонарні паливні ємності або паливні склади для зберігання пального, тому висновки податкового органу про необхідність наявності ліцензії на зберігання пального, на думку позивача, не відповідають вимогам діючого законодавства.

Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що в цілому погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Крім того наголошує, що позивачем не надано документів, що підтверджують використання ФГ «БЄСЄДІНА» у своїй господарській діяльності власних чи орендованих транспортних засобів, загальна місткість баків яких є достатньою для заправлення пального, отриманого від постачальника у відповідності до акцизної накладної, а також не надано документів, що підтверджують придбання та наявність самої споживчої тари місткістю 5 літрів, у якій згідно пояснень тракториста-машиніста ОСОБА_1 , також зберігалось дизельне пальне.

Також, представник відповідача звертає увагу, що у зв`язку з ненаданням позивачем документів, посадові особи ГУ ДПС були позбавлені можливості дослідити документи, що підтверджують «фізичне» знаходження транспортних засобів у день отримання палива за певною адресою (зокрема, подорожні листи) на предмет часу, о котрому транспортний засіб прибув за адресою, зазначеною в акцизній накладній, як місце зберігання пального, та, відповідно, вибув з цього місця.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.22 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі № 520/19024/21 за позовом Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.22 року закінчено підготовку до розгляду адміністративної справи, адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі №520/19024/21 за позовом Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення призначено до апеляційного розгляду на 03.03.2022 о 09:30 у відкритому судовому засіданні в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у залі судових засідань № 6.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан в Україні.

Розпорядженням Другого апеляційного адміністративного суду №2.2-08/5 від 24.02.2022 року "Щодо здійснення заходів по евакуації та збереження справ" зобов`язано здійснити вивезення всіх судових справ, насамперед у першу чергу тих, що перебувають у провадженні суддів; вміст серверів скопіювати на переносні носії та вивезти їх за першої можливості (в т.ч. сервери з кадровою, бухгалтерською інформацією та інші переносні носії з відповідною інформацією); вивезти особові справи та трудові книжки суддів і працівників апарату суду; вивезти прилади з електронними цифровими підписами суддів і працівників апарату суду, які знаходяться у приміщенні суду. З метою запобігання пошкодженню документи на паперових носіях, що підлягають перевезенню, щільно укладати у картонні коробки, ящики, пакунки чи інші засоби зберігання. Вивезення судових справ, документів, носіїв, приладів (зазначених у пункті першому цього розпорядження) здійснити у бомбосховище чи інше доступне безпечне місце, в якому буде забезпечено їх схоронність. За наявності ризику для життя чи здоров`я працівників суду для здійснення вивезення, - перемістити не вивезені судові справи, документи, носії, прилади (зазначених у пункті першому цього розпорядження) у бомбосховище або інше безпечне місце, де буде забезпечено їх схоронність.

Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану" №6 від 14.04.2022 зазначено, що у зв`язку з проведенням бойових дій на території Харківської області, робота суду та організація процесу відправлення правосуддя значно ускладнено, оскільки питання безпеки та здоров`я людей є пріоритетним. На підставі викладеного, з урахуванням попереднього онлайн-голосування суддів від 03.03.2022, обмежено доступ до приміщень Другого апеляційного адміністративного суду, без особливого дозволу голови або керівника апарату суду, крім працівників Служби судової охорони. Тимчасово обмежено приймання, реєстрацію вхідної та відправку вихідної кореспонденції судом. Розгляд судових справ та матеріалів, виготовлення повних текстів судових рішень, відправка судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень, надсилання сторонам у справах процесуальних документів Другим апеляційним адміністративним судом відкладено на інші дати та буде здійснюватися з урахуванням ситуації, що склалась та вирішено, що об`єктивних підстав відсутня можливість зміни умов роботи Другого апеляційного адміністративного суду, а саме: скасування обмеженого доступу до приміщень Другого апеляційного адміністративного суду, без особливого дозволу голови або керівника апарату суду, крім працівників Служби судової охорони; повного відновлення приймання, реєстрації вхідної та відправки вихідної кореспонденції судом; відновлення розгляду судових справ та матеріалів, виготовлення повних текстів судових рішень, відправка судових рішень до Єдиного державного реєстру судових рішень, надсилання сторонам у справах процесуальних документів Другим апеляційним адміністративним судом. Керівнику апарату суду вжити заходів щодо переведення доступних працівників на дистанційну роботу та забезпечення організаційних та технічних умов роботи суду.

Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану" №7 від 16.05.2022 вирішено розпочати організаційні заходи суду щодо відновлення процесу відправлення правосуддя, який був вимушено тимчасово обмежений, у зв`язку з проведенням бойових дій на території Харківської області, а саме поступове вирішення питань щодо розгляду справ в порядку письмового провадження та процесуальних питань, в яких не вимагається призначення судового засідання, та за наявності можливості інших справ та питань. Визначити умови роботи суддів та працівників апарату суду, виходячи з індивідуальних обставин безпосередньо на робочому місці в приміщенні суду, дистанційно тощо. Працівники апарату суду, що залучаються до роботи, визначаються наказом керівника апарату суду. Доручити керівнику апарату суду з урахуванням значної кількості евакуйованих працівників, вжити організаційних, технічних та інших заходів для забезпечення можливості працівниками суду виконувати визначену роботу, у тому числі забезпечення обробки організаційно-розпорядчих та процесуальних документів, роботи в автоматизованій системі документообігу суду тощо.

Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду "Про особливості роботи Другого апеляційного адміністративного суду в період воєнного стану" №10 від 30.06.2022 зазначено, що у зв`язку з проведення бойових дій у Харківському регіоні, постійним оповіщенням сигналу повітряної тривоги про небезпеку авіаційних та артилерійських ударів, перебоями у роботі систем електропостачання та Інтернету, з метою недопущення випадків загрози життю та безпеці відвідувачів і працівників суду, тимчасово обмежено призначення та проведення відкритих судових засідань, в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку та вирішено вважати неможливим відновлення проведення відкритих судових засідань, в тому числі в режимі відеоконференцзв`язку зважаючи на ситуацію в Харківському регіоні на теперішній час.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 року запропоновано учасникам справи протягом 10 днів з моменту отримання вказаної ухвали висловити свою пропозицію щодо можливості апеляційного розгляду справи №520/19024/21 за позовом Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за їх відсутності в порядку письмового провадження.

У відповідь на зазначену ухвалу Фермерським господарством "БЄСЄДІНА" та Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України подано до канцелярії Другого апеляційного адміністративного суду заяви в яких позивач заперечує щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, а відповідач не заперечує щодо апеляційного розгляду справи №520/19024/21 за позовом Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за його відсутності в порядку письмового провадження.

Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2022 № 11 "Про відновлення проведення судових засідань в режимі ВКЗ в Другому апеляційному адміністративному суді в період воєнного стану" відновлено проведення судових засідань в режимі відеоконференцзв`язку.

Листом Другого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2022 року сторін у справі повідомлено, що враховуючи факт проведення бойових дій на території Харківської області та технічні можливості суду, проведення розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін є значно ускладненим та небезпечним та запропоновано учасникам судового процесу висловити позицію стосовно можливості розгляду справи в режимі відеоконференції та надати відповідні клопотання у найкоротший термін будь-яким засобом зв`язку.

Представником відповідача надано клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника відповідача Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Лютянського Михайла Ярославовича.

Рішенням зборів суддів Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2022 року відновлено з 05.12.2022 проведення відкритих судових засідань, зважаючи на ситуацію в Харківському регіоні та за дотриманням умов відсутності загрози життю та здоров`ю учасникам судового процесу, суддям та працівникам суду з урахуванням вимог воєнного часу. Зважаючи на відсутність сховища (захисної споруди цивільного захисту) у Другому апеляційному адміністративному суді, виходячи з поточної ситуації у регіоні, рекомендовано суддям керуватися реальною поточною обстановкою, та за можливості здійснювати розгляд справ та матеріалів в порядку письмового провадження або в режимі відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022 задоволено клопотання представника відповідача та призначено розгляд справи №520/19024/21 в судовому засіданні 12.01.2023 року о 10:15 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за участю представника відповідача Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Лютянського Михайла Ярославовича.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача посилався на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу від 30.10.2020 № 4136 та направлень на перевірку від 30.10.2020 № 1054. № 1055 та від 03.11.2020 № 1160 Головним управління ДПС у Харківській області проведено фактичну перевірку Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" з питань здійснення контролю у частині обліку, ліцензування, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, здійснення функцій визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального господарського об`єкту за адресою: вул. Шкільна, буд. 28,с. Сулигівка, Ізюмський район, Харківська область,64344.

За результатами проведення перевірки складено Акт фактичної перевірки щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) від 11.11.2020 року № 3508/20/14/РРО/34785320/759.

Відповідно до висновку Акту, податковим органом під час перевірки встановлено порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Не погодившись із висновком Акту від 11.11.2020 року позивачем були подані заперечення до Акту фактичної перевірки ФГ «БЄСЄДІНА» від 11.11.2020 року №/20/14/РРО/34785320/759 до ГУ ДПС у Харківській області.

Однак, висновки Акту перевірки від 11.11.2020 року комісією залишені без змін.

В подальшому Головним управлінням ДПС у Харківській області було прийнято податкове подомлення-рішення від № 0 від 09.12.2020, яким було застосовано до ФГ «БЄСЄДІНА» штрафну санкцію у розмірі 500 000,00 грн, за зберігання пального без отримання ліцензії на таке зберігання.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено до Державної податкової служби України в порядку ст. 56 Податкового кодексу України.

Рішенням Державної податкової служби України від 13.09.2021 про результати розгляду скарги, в якому зазначається, що Фермерське господарство не зареєстроване платником акцизного податку та на момент проведення перевірки у нього відсутня ліцензія на право зберігання пального, 07.08.2020 відповідно до акцизної накладної №6262, Господарство здійснило купівлю пального «Важкі дистиляти газойлі код товару УКТ ЗЕД 271019430» у ТОВ «Нафтобізнес контракт» () в кількості 9071,43 л., у зв`язку з чим Державна податкова служба зробила висновок про наявність порушень, встановлених перевіркою, та залишила без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 09.12.2020 №0, а скаргу позивача - без задоволення.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення за своїм характером не обґрунтованим як нормативно, так і документально, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при проведенні перевірки та реалізації її матеріалів контролюючий орган діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством. У даному відзиві на позовну заяву контролюючий орган, з посиланням на правові норми та фактичні обставини, обґрунтував те, що були наявні підстави для прийняття оскарженого податкового повідомлення - рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України, регламентовані Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" №481/95-ВР від 19.12.1995.

З 1 січня 2016 року Податковий кодекс України (далі - ПК України) визначав, що діяльність з реалізації пального обумовлювалася обов`язком суб`єкта господарювання зареєструватися платником акцизного податку, а також виконувати вимоги, пов`язаних із обігом пального. Водночас, законодавець встановив, що приміщення для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є акцизним складом (підпункт 14.1.6), а суб`єкти господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є розпорядниками акцизного складу (підпункт 14.1.224).

До 1 липня 2019 року діяльність з виробництва, реалізації та зберігання пального не підлягала ліцензуванню.

З 1 липня 2019 року набрав чинності Закон України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», яким внесено зміни до ПК України та Закону № 481/95-ВР.

З цього часу Закон № 481/95-ВР почав додатково визначати основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України, а норми ПК України встановили більш ширше поняття акцизних складів, в тому числі, визначили критерії, за яких відповідна територія/ємність не вважається акцизним складом.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону № 481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Крім того, абзацом двадцять третім частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень.

За змістом частин сьомої, восьмої, десятої, шістнадцятої статті 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років, а річна плата на право зберігання пального становить 780 гривень.

Частинами тридцять другою, тридцять восьмою статті 15 Закону № 481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону № 481/95-ВР).

При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема: зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон № 481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі № 481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

У зв`язку з тим, що Закон № 481/95-ВР не дає чіткого розуміння, які саме місця слід вважати місцем зберігання пального, на кожне з яких суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію, колегія суддів вважає, що задля вирішення спірного у цій справі питання підлягають врахуванню норми ПК України, які надають визначення поняттям, пов`язаним з обігом пального, зокрема, й місць його зберігання.

Згідно з підпунктом 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом, зокрема:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до підпункту 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад пересувний - транспортний засіб (автомобільний, залізничний, морський, річковий, повітряний, магістральний трубопровід), на якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий на митній території України.

Транспортний засіб набуває статусу акцизного складу пересувного протягом періоду його використання для:

а) переміщення в ньому митною територією України пального або спирту етилового, що реалізується (крім пального або спирту етилового, що переміщується митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом "а" пункту 2 частини другої статті 91 Митного кодексу України);

б) зберігання в ньому пального або спирту етилового на митній території України;

в) ввезення пального або спирту етилового на митну територію України, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які належить декільком розпорядникам акцизного складу пересувного, є декількома акцизними складами пересувними, кількість яких дорівнює кількості власників пального або спирту етилового, що переміщується та/або зберігається в такому транспортному засобі.

Транспортний засіб, в якому переміщується та/або зберігається пальне або спирт етиловий, право власності на які переходить від одного суб`єкта господарювання до іншого, вважається іншим акцизним складом пересувним.

Не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

При цьому, відповідно до підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України: у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками; при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

До власного споживання також відносяться операції із заправлення пальним за договорами підряду при одночасному виконанні таких умов:

а) замовники за договорами підряду не здійснюють реалізацію пального іншим особам, крім реалізації бензолу поза межами митної території України в митному режимі експорту;

б) заправлення здійснюється в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, які: призначені для виконання робіт на землях сільськогосподарського або лісового призначення, на землях, наданих гірничим підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, а також для виконання робіт з будівництва доріг; належать іншим особам; виконують роботи протягом строку дії договору підряду виключно на зазначених у цьому пункті землях, що перебувають у власності або користуванні замовника;

в) транспортні засоби, що здійснюють заправлення в паливний бак машин, механізмів, техніки та обладнання для агропромислового комплексу, у паливний бак транспортних засобів спеціального призначення або в паливний бак спеціального обладнання чи пристрою, зазначені в підпункті "б" цього підпункту, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з такого транспортного засобу.

Згідно з підпунктами 14.1.224, 14.1.224-1 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Розпорядник акцизного складу пересувного - суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який є власником пального або здійснює діяльність з виробництва спирту етилового та який з використанням транспортного засобу незалежно від того, кому належить такий транспортний засіб: реалізує або зберігає пальне або спирт етиловий; ввозить пальне на митну територію Україні, з якого сплачено акцизний податок або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу.

При переході від одного суб`єкта господарювання до іншого права власності на пальне або спирт етиловий, що переміщується та/або зберігається у транспортному засобі, відбувається зміна розпорядника акцизного складу пересувного.

Не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.

Системний аналіз наведених норм ПК України та Закону № 481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Отже, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що перевірка дотримання вимог Закону № 481/95-ВР здійснюється податковими органами шляхом проведення фактичних перевірок, за результатами якої у випадку встановлення порушення норм цього Закону, складається акт перевірки, який є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Діяльність суб`єкта господарювання зі зберігання пального у місці, яке не підпадає під винятки, передбачені статтею 15 Закону № 481/95-ВР та ПК України, без наявності відповідної ліцензії утворює склад правопорушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 грн. Такі штрафні санкції застосовуються податковим органом у випадку виявлення під час проведення фактичної перевірки складу податкового правопорушення, передбаченого Законом № 481/95-ВР, що має бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.

Під час розгляду справ, пов`язаних із притягненням суб`єктів господарювання до відповідальності за таке правопорушення, предметом доказування є саме підтвердження або спростування виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень вимог Закону № 481/95-ВР, в якому має бути чітко зазначено, в чому полягає порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, яких саме норм та на підставі яких обставин ґрунтується цей висновок.

В акті перевірки від 11.11.2020 року № 3508/20/14/РРО/34785320/759 зазначено, що за результатами фактичної перевірки встановлено порушення статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" в частині зберігання пального без наявності відповідної ліцензії.

Законом від 19.12.1995 № 481/95 встановлено відповідальність суб`єктів господарювання у вигляді штрафу саме за зберігання пального без наявності ліцензії. Таким чином, для застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій необхідним є встановлення факту зберігання пального.

Однак, посадові особи відповідача не вбачали за необхідне встановлювати факт зберігання пального, ототожнили придбання пального - зберіганню. Слідуючи логікі контролюючого органу, будь-хто. хто придбає пальне - повинен отримувати ліцензію на його зберігання, а судячи із того, як проводилася перевірка, посадових осіб контролюючого органу не цікавили дійсні обставини, які б підтверджували, або спростовували наявність можливості, доцільності та самого факту зберігання пального.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, доводи відзиву відповідача, Акт перевірки, вбачає, що наявність та кількість пального в баках транспортних засобів та у споживчій тарі, або зберігання в інший спосіб не було зафіксоване відповідачем під час перевірки.

Таким чином, перевіряючі фактично перевірку не проводили та, як вбачається з п. 2.2.14 Акта перевірки, обмежилися лише встановленням факту придбання пального.

Проте, кількість придбаного за документами пального суб`єктом владних повноважень також не було встановлено, оскільки в Акті зазначено, що ФГ «Бєсєдіна» 07.08.2020 здійснило купівлю та отримало пальне у розмірі 9071,43 л., хоча відповідно до видаткової накладної № 4263 від 07.08.2020 ФГ «Бєсєдіна» здійснило купівлю дизельного палива у кількості 9260 л.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що посадовими особами суб`єкту владних повноважень не було здійснено реєстрацію в журналі реєстрації перевірок контролюючих органів, та в порушення вимог абзацу першого пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, не було вручено копію наказу під розписку до початку проведення такої перевірки та в порушенні вимог ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу не було надано направлення на перевірку та службові посвідчення осіб, що здіснюють перевірку.

Також, слід звернути увагу, що в спірному податковому повідомлепні-рішенні в графах "посилання на пункт та статтю законодавчого акта, порушення якого встановлено" наявне посилання лише на ч. 1 статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового. алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" відповідно, без зазначення конкретних частин, пунктів чи абзаців вказаної статі, що не дає можливості встановити чітку норму законодавства, порушення якої зафіксовано відповідачем.

Акт перевірки також не містить посилання па конкретну норму статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", порушення якої встановлено відповідачем, враховуючи, що сама стаття містить значну кількість вимог до імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Таким чином, колегія суддів дослідивши Акт перевірки на відповідність зазначеним нормам права, вважає, що фактично посадові особи відповідача перевірку не проводили, місце зберігання пального не виявили, кількість техніки та резервуарів транспортних засобів не визначали, наявність або відсутність цистерн для зберігання пального не встановлювали, не встановлювали факт зберігання пального в споживчій тарі або в іншій формі. Крім того, кількість пального, яка на думку посадових осіб контролюючого органу зберігалася без ліцензії, не була встановлена.

З матеріалів справи встановлено, що основними видами діяльності позивача є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний): 01.42 Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів; 01.46 Розведення свиней; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві (згідно публічних даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

З пояснень позивача, колегією суддів встановлено, що ФГ «Бєсєдіна» придбало у ТОВ «Нафтабізнес контракт» пальне в необхідній для використання кількості яке було відразу заправлено в наливні баки транспортних засобів, що знаходяться в користуванні ФГ «Бєсєдіна», а залишок було розлито у споживчу тару ємністю до 5 літрів. Відповідальним за прийняття і розподіл паливно-мастильних матеріалів по ТЗ господарства було призначено ОСОБА_2 (інженер з транспорту) згідно наказу № З від 02.03.2020. Вказане підтверджується письмовими поясненнями водія ТОВ «Нафтабізнес контракт» ОСОБА_3 та трактористів-машиністів сільськогосподарського виробництва ОСОБА_4 і ОСОБА_5 . Розподіл дизельного палива було оформлено Актом розподілу дизельного палива від 07 серпня 2020 року.

Згідно з довідкою ФГ «Бєсєдіна» № 38 від 27.09.2021 у користування фермерського господарства знаходиться техніка та обладнання із сукупним обсягом паливних баків 6735 літрів. Вказане виключає необхідність та будь-яку доцільність окремого фізичного зберігання пального в отриманих позивачем об`ємах, а використання заправлених транспортних засобів в період активних польових робіт в серпні 2020 року підтверджує наявність потреби зберігання пального саме у споживчій тарі ємністю до 5 літрів, яка дозволяє оперативно дозаправляти транспортну техніку без відлучення від господарських робіт.

Позивач зазначає, що повідомляв посадових осіб контролюючого органу та комісію з розгляду скарги на акт, що виготовлення та отримання ліцензії на зберігання пального не було актуальним для ФГ «Бєсєдіна» у період активних польових робіт, так як зберігання не відбувалося, проте зазначені пояснення та надані документи, на їх підтвердження, були проігноровані відповідачем.

Крім цього, із довідки № 39 від 27.09.2021 та довідки Міськрайонного управління в Ізюмському районі та м. Ізюмі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 03.11.2020 № 27-20-0ю23.022-788/122-20 вбачається, що в серпні 2020 року фермерським господарством позивача було виконано цілий комплекс сільськогосподарських робіт на землях, які перебувають у користуванні господарства для виконання із залученням техніки яких і було здійснено придбання дизельного палива.

Отже, позивач не заперечуючи факт поставки пального, стверджує про відсутність події його зберігання з підстав використання пального відразу після поставки.

Водночас, зміст акту фактичної перевірки не відображає обставин щодо встановлення контролюючим органом факту фізичного зберігання позивачем придбаного пального (наявність його залишку на дату перевірки) у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії.

Так, висновок відповідача про зберігання позивачем пального в місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії, базується лише на обставинах придбання позивачем у ТОВ «Нафтабізнес контракт» 07.08.2020 дизельного палива, відповідно до видаткової накладної № 4263 від 07.08.2020 у кількості 9260 л.

При цьому, відповідачем не наведено безспірних доказів фактичної наявності та фізичного зберігання такого пального в ємностях ФГ «Бєсєдіна», розташованих за адресою: Ізюмський район, село Сулигівка, вул. Шкільна, 28, Харківська область, а саме (але не виключно): акту вимірювання обсягів пального в ємностях, що знаходяться на території ФГ «Бєсєдіна», документів щодо використання такого пального тощо.

Слід зазначити, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, що також відповідає роз`ясненню ДФС України від 15 серпня 2019 року №3814/6/99-99-12-02-02-15/11ІК, в якому зазначено, що у розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових вирооїв та пального», суб`єкт) господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що у позивача не має на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання. Довідкою ФГ "БЄСЄДІНА" № 37 від 27.09.2021 підтверджується, що на балансі у підприємства відсутні та не використовуються у діяльності стаціонарні паливні ємності або паливні склади для зберігання пального, тому висновки податкового органу про необхідність наявності ліцензії на зберігання пального не відповідають вимогам діючого законодавства.

Дійсно, безпосередньо в акті перевірки відповідачем не зазначено інвентаризації пального на зберіганні, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, відбір зразків пального. Поряд з цим в акті перевірки не відображено і спосіб його зберігання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей). Про такі недоліки позивач звертав увагу під час розгляду справи у суді першої інстанції, проте, суд першої інстанції не взяв до уваги ці доводи, посилаючись на те, що невідображення в акті фактичної перевірки конкретної кількості пального, що перебуває на зберіганні, не спростовує факту самого зберігання, оскільки із сукупності інших долучених до матеріалів перевірки документів є можливим встановлення конкретної кількості пального, що залишається невикористаним позивачем.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та вважає їх хибними, оскільки у спірних правовідносинах суть фактичної перевірки полягає у безпосередньому встановленні працівниками контролюючого органу (підтвердження або спростування обставин) саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, колегія суддів також зазначає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Водночас, у цій справі висновки відповідача про порушення позивачем вимог Закону № 481/95-ВР ґрунтуються виключно на аналізі первинної документації (видаткової накладної) щодо придбання та подальшого використання у власній господарській діяльності нафтопродуктів. Фактичну та кількісну наявність пального відповідач в ході проведення фактичної перевірки не встановлював. Разом з тим, сам факт поставки пального на користь позивача, що останнім не заперечується, жодним чином не свідчить про факт зберігання пального без відповідної ліцензії. Поряд з цим в акті перевірки не відображено відомостей про інвентаризації пального на зберіганні, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, відбір зразків пального, спосіб зберігання пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), тощо. Водночас, як уже зазначалось, ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення, відповідальність за вчинення якого встановлена приписами частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 260/3859/20.

Щодо доводів відповідача, про ненадання позивачем доступу контролюючого органу до необхідних документів відповідач фактично заявляє про недопуск посадових осіб до проведення перевірки, в той же час всупереч ст. 81.2 Податкового кодексу України відповідачем не складався акт відмови платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки. Про складання такого акту позивач не повідомлявся та його примірник не отримував.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що в даній справі розгляд заперечень позивача на Акт перевірки було призначено на 07.12.2020, позивача повідомлено про розгляд заперечень у телефонному режимі, а не засобами поштового зв`язку, як того вимагає п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України. 07.12.2020 керівник ФГ «Бєсєдіна» Бєсєдін М.І. з`явився па розгляд заперечень та надав письмові заперечення та додаткове документальне обґрунтування щодо незаконно винесеного Акту перевірки ГУ ДПС у Харківській області, проте комісія відмовилась прийняти надані позивачем документи. Контролюючий орган, не маючи будь-яких доказів на підтвердження факту зберігання пального, під час адміністративного оскарження у направлених до контролюючого органу запереченнях до Акту фактичної перевірки ФГ «БЄСЄДІНА» від 11.11.2020 року № 3508/20/14/РРО/34785320/759 та під час участі у засіданні з розгляду заперечень, відмовився приймати надані керівником фермерського господарства докази на підтвердження того, що пальне було використано та його зберігання не здійснювалось.

Колегія суддів звертає увагу, що обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій на підставі 2 статті 17 Закону № 481/95-ВР є встановлення конкретного порушення (факту зберігання пального у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії), підтвердженого відповідними доказами.

Враховуючи, що під час проведення фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України не встановлено факт фізичного зберігання позивачем пального з посиланням на відповідні докази, а лише констатовано факт його придбання у ТОВ «Нафтобізнес контракт» (), колегія суддів вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем положень ст. 15 Закону № 481/95-ВР не є достатньо вмотивовані та ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені документально.

Відповідач фактично ототожнив поняття придбання пального та зберігання пального, відповідачем не представлено жодного належного та допустимого доказу здійснення позивачем зберігання пального без наявності ліцензії, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування до ФГ «БЄСЄДІНА» штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу на підставі частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР.

Відтак, висновок контролюючого органу про зберігання позивачем пального без наявності ліцензії слід вважати недоведеним, а податкове повідомлення-рішення № 0 від 09.12.2020 таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Водночас, докази, на які посилається відповідач, не підтверджують правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за податковим повідомленням-рішенням № 0 від 09.12.2020 та були спростовані в ході судового розгляду справи, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо його скасування є такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 року по справі № 520/19024/21, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 7500 грн. згідно з платіжним дорученням № 125 від 28.09.2021 року та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 11250 грн. згідно з платіжним дорученням № 200 від 03.12.2021р.

Колегія суддів дішла висновку, що оскільки позовні вимоги Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" задоволено у повному обсязі, то витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь позивача на загальну суму 18750 грн.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі № 520/19024/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Фермерського господарства "БЄСЄДІНА" до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0 від 09.12.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "БЄСЄДІНА" (Україна, 64344, Харківська обл., Ізюмський р-н, село Сулигівка, вул. Шкільна, будинок 28, ) судовий збір за подання позову та апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 520/19024/21 у загальному розмірі 18 750 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя З.О. Кононенко
Судді О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 12.01.2023 року