Справа № 580/5621/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року справа № 580/5621/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Сепоставка до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

16 листопада 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю Сепоставка подало позов до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 03.10.2022 №666-/рл, яким було анульовано ліцензію №2200058 з терміном дії з 16.02.2022 по 16.02.2027.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства безпідставно прийнято розпорядження, яким анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, оскільки порушень вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального ним вчинено не було.

Позивач також вказував, що перевірка проведена на підставі незаконного наказу про її призначення у зв`язку з відсутністю підстав для проведення перевірки, а відтак, висновки податкового органу також є безпідставними і незаконними.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що посадовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області здійснено вихід за адресою здійснення діяльності позивача відповідно до даних ліцензії №2200058 на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за адресою м. Кропивницький, вул. Мурманська, 27, для проведення фактичної перевірки.

В результаті таких заходів встановлено факт відсутності позивача за вищевказаною адресою. Зазначає, що підставою для анулювання ліцензії є встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії, як передбачено ст. 15 Закону №481/95-ВР.

Таким чином, відповідачем відповідно до абзацу першого частини п`ятдесят другої статті 15 Закон №481/95-ВР прийнято розпорядження № 666-РЛ від 03.10.2022 «Про анулювання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки». За таких обставин представник відповідача вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Наказом №1022-п від 29.09.2022 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Сепоставка»» доручено посадовим особам провести фактичну перевірку ТОВ «Сепоставка».

На підставі цього наказу відповідачем видано направлення на проведення фактичної перевірки №1685 від 29.09.2022 та №1684 від 29.09.2022.

Відповідно до акту №317/11-28-09-01/43536542 від 30.09.2022 «Про неможливість проведення перевірки» посадовими особами відповідача встановлено факт відсутності ТОВ «Сепоставка» за адресою М. Кропивницький, вул. Мурманська, 27. Додатком до вказаного акту долучено пояснення на 1 арк., матеріали фотофіксації.

Розпорядженням ГУ ДПС у Кіровоградській області від 03.10.2022 №666-РЛ «Про анулювання ліцензії» на підставі ст.15 Закону України №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» анульовано суб`єктам господарювання ліцензії на право оптової торгівлі.

Згідно з додатком до цього розпорядження ТОВ «Сепоставка» включено до переліку суб`єктів господарювання, щодо яких прийнято рішення про анулювання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

Не погоджуючись з розпорядженням відповідача про анулювання ліцензії позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, таке.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки закріплено в статті 80 ПКУ.

Відповідно до пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПКУ фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

Тобто, обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

При цьому, повинні існувати конкретні фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки, а підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів.

Зі змісту наказу від 29.09.2022 №1022-п «Про проведення фактичної перевірки» суд встановив, що у них міститься лише посилання на статті 19-1, 20, підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 та підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, як на підставу для проведення фактичної перевірки.

В свою чергу, в згаданому наказі не міститься посилання на інформацію про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального та не зазначено будь-яких посилань на конкретні підстави призначення такої перевірки.

Таким чином, суд зазначає, що в межах розгляду даної справи не встановлено, яка саме інформація була у наявності у відповідача станом на день призначення перевірки і яка стала підставою для призначення фактичної перевірки.

Щодо безпосереднього винесення розпорядження від 17.06.2021 № 623 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону № 481/95 у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/ газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки.

Стаття 15 Закону № 481/95 містить вичерпний перелік підстав анулювання ліцензії.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії;

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку з метою посилення контролю за виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, запобігання порушень у сфері оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним на підставі наказу № 928-П, за результатами якої складений акти про неможливість проведення перевірки, в якому зазначено, встановлено факт відсутності ТОВ «Сепоставка» за адресою М. Кропивницький, вул. Мурманська, 27. Додатком до вказаного акту долучено пояснення на 1 арк., матеріали фотофіксації.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язків характер. Висновки, викладені у акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Водночас певні судження контролюючого органу про певні факти є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству. Такі твердження акта можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень, дій, в основу яких покладені згадувані висновки акта.

Суд наголошує на тому, що акт про неможливість проведення перевірки у зв`язку з встановленням факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, в якому зафіксовано лише факт відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, що, в свою чергу, відповідає встановленим правилам складання такого акта, не є документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні КАС України.

Однак наслідком складання такого акту є прийняття розпорядження про анулювання відповідної ліцензії суб`єкта господарювання, яке в свою чергу є актом індивідуальної дії та тягне за собою відповідні наслідки.

Відповідно до абз. 12 ч. 52 ст. 15 Закону №481/95ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.

Згідно ч.24 ст.3 Закону №481/95ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання, зокрема, на підставі акта про встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню. До такого акта долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначеного факту технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису, та/або засобами фото-, кінозйомки, відеозапису чи звукозапису.

Судом досліджені долучені документи до справи, в яких як стверджує відповідач зафіксована інформація щодо факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню.

Відповідач долучив до матеріалів справи фотографію кабінету №536, однак, вивісок або позначок, що вказаний кабінет, має відношення до ТОВ Сейл Торгмастер з фото не вбачається.

Таким чином, суд зазначає, що документи долучені до справи, в яких наявна інформація щодо фіксації факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, надана Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, не може слугувати належним доказом відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню.

Відсутність працівників позивача на робочому місці на час проведення фактичної перевірки не може беззаперечно свідчити про відсутність позивача за адресою місцезнаходження.

Крім того, суд зазначає, що наказом відповідача від 18.03.2022 директором позивача винесено наказ № 02/В, яким встановлено, що виробнича база за адресою: м. Кропивницький, вул. Мурманська, 27 буде здійснювати діяльність у скороченому режимі..

Суд наголошує, що Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області не надано доказів належного повідомлення директора ТОВ «Сепоставка» про проведення фактичної перевірки, натомість складено акт неможливості проведення перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження.

Отже, Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відсутності ТОВ «Сепоставка» за місцезнаходженням, тому спірне розпорядження прийнято протиправно, без з`ясування всіх обставин, які впливають на прийняття рішення та без належного повідомлення ТОВ «Сепоставка» про його прийняття.

Суд зазначає, що оскільки наслідком складання акту про неможливість проведення перевірки у зв`язку з встановленням факту відсутності суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, є прийняття Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області розпорядження №666-РЛ від 03.10.2022 про анулювання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за реєстраційним №2200058, з терміном дії з 16.02.2022 до 16.02.2027, суд дійшов висновку, що вказане розпорядження є актом індивідуальної дії, який порушує права позивача, з огляду на проведення перевірки на підставі наказу, стосовно якого суд дійшов висновку про протиправність, та з огляду на той факт, що з доказів наданих Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області, не можливо встановити факт відсутності ТОВ «Сепоставка» за місцем вчинення господарської діяльності.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07 1997 №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003, яке, відповідно до ч. 1ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Правовий акт індивідуальної дії виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому він адресований.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що розпорядження Головного управління ДПС у Кіровоградській області №666-РЛ від 03.10.2022 про анулювання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за реєстраційним №2200058, з терміном дії з 16.02.2022 до 16.02.2027 є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає таке.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що 18.10.2022 між позивачем та адвокатом Іноземцем О.В. укладено договір про надання правової допомоги.

Суд зазначає, що позивач не надав актів виконаних робіт, квитанцій про оплату правничої допомоги, детального опису наданих позивачу послуг, або інших доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

Також не заявив клопотання про надання таких доказів після винесення судом рішення у справі.

Отже, позивач не довів, що поніс витрати на правничу допомогу. Тому підстави для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Кіровоградській області №666-РЛ від 03.10.2022 про анулювання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за реєстраційним №2200058, з терміном дії з 16.02.2022 до 16.02.2027.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сепоставка» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області судовий збір в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО