Справа № 160/15458/22
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в отриманні пенсійного забезпечення у зв?язку із втратою годувальника у розмірі 50% на одного непрацездатного члена сім?ї;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та нараховувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 2631 грн., однак має право на отримання пенсійного забезпечення у зв?язку із втратою годувальника у розмірі 50% на одного непрацездатного члена сім?ї, зважаючи на те, що має ІІІ групу інвалідності. 11 січня 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника, її батька, в розмірі 50% від суми пенсійного забезпечення її батька, яка становить 7960 грн, однак відповідач відмовив їй в отриманні пенсійного забезпечення у вказаному розмірі. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10. 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2022 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
23.12.2022 року судом отримано відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві та вважає їх необґрунтованими. Відповідач зазначає, що страховий стаж ОСОБА_2 обчислено відповідно до записів трудової книжки та за даними системи персоніфікованого обліку, у тому числі періоди роботи водієм з 01.02.2015 по 31.01.2018 в ТОВ «Торговельна компанія «Золотий урожай» та з 01.02.2018 по 14.01.2020 в ТОВ «ЛІДЕРХЛІБ», тобто в період з 2015 по 2018 роки він не працював на посадах, передбачених списком № 1. Таким чином, на переконання відповідача, при розрахунку ОСОБА_3 розміру пенсії по втраті годувальника, Пенсійний фонд діяв у відповідності до норм чинного законодавства, тому права позивача не порушені.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , який отримував пенсію за віком, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 52 років, що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30.06.2021 року, виданим Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 24 грудня 2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області.
ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з дитинства, що підтверджено: медичним висновком № 12 від 10 квітня 2-13 року, виписками з акта огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії АВ № 0597007 від 25.08.2016,серії АВ № 0875997 від 22.08.2018, довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 547036 від 04.11.2021 року.
З 28.06.2021 року ОСОБА_1 призначено пенсію у разі втрати годувальника, розмір якої складає 2631,46 грн.
На звернення позивача від 11.01.2022 року, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 3341-907/К-01/8-0400/22 від 28.01.2022 року повідомило ОСОБА_1 про наступне:
«Вам призначено пенсію в разі втрати годувальника з 28.06.2021, обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).
Відповідно до статті 24 Закону № 1058 за кожний повний рік стажу роботи (враховано в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 до страхового додатково зараховується по одному року.
Відповідно до статті 37 Закону № 1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі, зокрема, на одного непрацездатного члена сім`ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.
Страховий стаж Вашого батька ОСОБА_2 , зарахований по 14.01.2020, складає 29 років 2 місяці 15 днів, у тому числі роботи за Списком № 1 13 повних років та додатковий стаж з дати смерті до досягнення пенсійного віку (статті 24 Закону № 1058) 7 років 9 місяців 7 днів.
Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1% визначено наступним чином:
Пенсію обчислено відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058 виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.09.2004 по 30.04.2019 та за даними системи персоніфікованого обліку з 01.07.2004 по 30.04.2019.
Загальний розмір пенсії за віком годувальника з 28.06.2021 року складає 5262,91 грн.. у тому числі:
247,66 грн. доплата за 14 років понаднормованого стажу (1769,00 грн. х 14%).
Розмір пенсії у зв?язку з втратою годувальника з 28.06.2021 складає 2631,46 грн. (5262,91 грн. х 50%).
Позивач, вважаючи, що розмір призначеної їй пенсії по втраті годувальника повинен складати 50% від суми пенсії, яку отримував її батько, а саме від 7960 грн., звернулась до суду з цим позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі -Закон № 1058-IV, в редакції, чинний на момент виникнення спірних правовідносин).
Приписами ст. 8 Закон № 1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатні члени сім`ї особи, зниклої безвісти, у порядку, передбаченому Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти», які були на її утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу годувальника, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються:
1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону;
2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні;
3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.
Таким чином, нормами Закону №1058-IV визначено, що базовою величиною для визначення розміру пенсії в разі втрати годувальника є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.
Як слідує з матеріалів пенсійної справи померлого годувальника ОСОБА_2 , останній перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України як отримувач пенсії з 26.03.2012.
При цьому, 05.06.2012, ОСОБА_2 звернувся із заявою про перехід на інший вид пенсії та з цього часу отримував пенсію за віком, призначену відповідно до вимог Закону №1058-IV.
Незважаючи на викладене, відповідач здійснив власний розрахунок розміру пенсії годувальника, з якої розраховано 50% для призначення пенсії позивачу.
Водночас, жодних пояснень та законних обґрунтувань стосовно того, чому під час розрахунку пенсії позивача по втраті годувальника, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не було застосовано розмір пенсії за віком, яку отримував ОСОБА_2 за життя, відповідачем не надано.
Таким чином, відповідач, всупереч вимог ст. 37 Закону №1058-IV, якою визначено, що розмір пенсії в разі втрати годувальника розраховується саме з розміру пенсії за віком померлого годувальника, здійснив власний розрахунок розміру пенсії годувальника ОСОБА_2 , який застосував для обрахунку пенсії позивача.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з заявлених позовних вимог, положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій в частині розрахунку розміру пенсії позивача по втраті годувальника, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, вийти за межі позовних вимог та зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та нарахувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% від пенсії за віком померлого ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 992,40 грн., що документально підтверджується відповідною квитанцією.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в отриманні пенсійного забезпечення у зв?язку із втратою годувальника у розмірі 50% на одного непрацездатного члена сім?ї.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна