Справа № 520/14997/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 р.Справа № 520/14997/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Міністерства оборони України, які полягають у ненарахуванні та невиплаті одноразової грошової допомоги позивачу, для проведення повного розрахунку, при звільненні у запас наказом МО України № 084 від 23 березня 1995 року, на підставі пункту №10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським: та членам їхніх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити дії, а саме, на підставі пункту №10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» перерахувати та виплатити позивачу проіндексовану суму одноразової грошової допомоги в розмірі п`ятимісячного грошового забезпечення за відповідною або аналогічною посадою, яку позивач обіймав на дату звільнення в запас з 5221 Військового Представництва Міністерства оборони України для проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні у запас.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі № 520/14997/2020 скасовано.

Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у запас 23.03.1995 року.

Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393.

26.11.2021 року до Другого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 520/14997/2020, в якій заявник просить:

- встановити судовий контроль за виконанням Міністерством оборони України судового рішення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020;

- встановити для Міністерства оборони України строк для звіту про виконання судового рішення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020 щодо зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393;

- за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду у справі № 520/14997/2020 або в разі неподання такого звіту, ухвалою встановити новий строк подання звіту, та накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення у справі № 520/14997/2020, штраф у сумі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму.

Заява про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення обґрунтована тим, що в порушення конституційно закріпленого принципу обов`язковості судових рішень, постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020 залишається невиконаною відповідачем без поважних причин, у зв`язку із чим, з урахуванням того, що контроль за виконанням судових рішень покладено на суд, що виніс відповідне рішення, існують підстави для встановлення апеляційним судом судового контролю за виконанням цієї постанови.

Представник Міністерства оборони України у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Заявник ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційній нормі про обов`язковість судового рішення кореспондують положення норм статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Окрім цього у рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (висновок Верховного Суду, наведений в ухвалі від 01.02.2021 року у справі № 9901/226/19).

Поряд із цим, за правилами частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Указаною нормою процесуального закону передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, на чому також наголошено й в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 826/9960/15.

За висновками щодо застосування норм права, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 800/592/17, клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.

Отже, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його невиконання.

Водночас, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, закон не встановлює, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено такий обов`язок.

Однак, за змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС України та статті 13 Закону №1402-VIII щодо обов`язковості судового рішення такою підставою є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення. Такий висновок щодо застосування норм права наведено Верховним Судом зокрема у постанові від 17.09.2020 року у справі № 340/962/19.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду, наведеної у постановах від 27.02.2020 року у справі № 0640/3719/18, та від 11.06.2020 року у справі №540/13988/19, для застосування наведеного процесуального заходу мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Колегія суддів зазначає, що заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не містить обґрунтувань з посиланням на обставини, підтверджені доказами, які б давали підстави вважати, що загальний порядок виконання вищевказаного судового рішення не дасть очікуваного результату, або створення відповідачем перешкод для виконання такого рішення, як не містить і аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом передбаченого ст. 382 КАС України заходу, ухвалене в цій справі судове рішення залишиться невиконаним, або для його виконання необхідним буде докладання значних зусиль.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем не доведено наявності підстав для встановлення, у передбаченому статтею 382 КАС України порядку, судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року, правові підстави для задоволення вищевказаної заяви відсутні.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутись із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, навівши для цього відповідні обґрунтування і надавши на їх підтвердження належні та допустимі докази.

Стосовно вимог заяви про встановлення за наслідками розгляду звіту, або у разі неподання такого звіту, нового строку його подання, та накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу, колегія суддів зазначає, що за змістом частин першої та другої статті 382 КАС України означені питання можуть бути вирішені виключно за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого. На стадії ж вирішення питання про встановлення судового контролю, означені питання не вирішується, тому вимоги заяви в цій частині є передчасними.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, , 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2021 року у справі № 520/14997/2020 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко