Справа № 400/4916/22
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2023 р. № 400/4916/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачів:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, Державної судової адміністрації України, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601

про:стягнення коштів в сумі 106 434,90 грн.,

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (далі - відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі-відповідач 2) з вимогами стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь 106434,90 гривень суддівської винагороди за жовтень 2022 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він працює на посаді судді Ленінського районного суду м. Миколаєва. Відповідно до ч.3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня. Виходячи з вищевказаних норм законів, належна йому суддівська винагорода становить 106434,90 грн., виходячи з розрахунку 2481 грн. х 30 х 1,1 + 30%. Однак за жовтень 2022 року йому суддівську винагороду взагалі не виплачено, що є порушенням його права на оплату праці.

Ухвалою від 07.11.2022 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву у якому зазначено, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач вказує на те, що згідно з ч.2 та ч.3 ст.95 Конституції України виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Положенням ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України визначено, що виключено Законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Положення статтей 148, 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Згідно з ст.23 БК України, будь-які зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено Законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються Законом про Державний бюджету України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України. ДСА України здійснює функцію головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів. Частиною першою ст.48 Бюджетного кодексу України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежів тільки в межах бюджетних асигнувань. Відповідно до ст.135 Закону, суддівська винагорода регулюються цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідач 2 Державна судова адміністрація України правом надання відзиву не скористалась.

26.12.2022 року позивач надав додаткові пояснення по справі.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд

ВСТАНОВИВ:
Указом Президента України «Про призначення суддів» №760/2019 від 17.10.2019 призначено на посаду судді Ленінського районного суду м. Миколаєва безстроково.

13.03.2022 наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №97, позивача увільнено від займаних посад і призначено начальником першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протягом березня-липня 2022 року, ОСОБА_1 отримував середньомісячний заробіток.

19.07.2022 головою Ленінського районного суду м. Миколаєва видано наказ «Про припинення виплат середньомісячного заробітку ОСОБА_1 ».

За жовтень 2022 року суддівська винагорода позивачу не виплачувалась.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.119 Кодексу законів про працю України, в редакції яка діяла в період з березня по липень 2022 року: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX, який набрав законної сили з 19.07.2022, у частині третій статті 119 слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Таким чином, ст.119 Кодексу, з 19.07.2022 не передбачає можливості виплати позивачу середнього заробітку за місцем роботи одночасно з проходженням військової служби.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» також не передбачає можливості виплати судді суддівської винагороди або середньомісячного заробітку, який увільнений від роботи у зв`язку із призовом на військову службу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 78, 139, 241 - 246, 260, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалеєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, ), Державної судової адміністрації України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. С. Брагар