Справа № 320/10471/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 року Справа №320/10471/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-2), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №01 від 02.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26 січня 2022 року.

14.11.2022 ухвалою суду вказаний позов було залишено без руху та встановлено позивачу строк та порядок їх усунення.

18.11.2022 недоліки позовної заяви позивачем повністю усунуто.

21.11.2022 ухвалою Київського окружного адміністративного суду задоволено заяву позивача, визнано поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.02.2022 №01, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з 2019 року намагається оформити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, додавши до заяв усі необхідні документи, але отримує відмови, зокрема у лютому 2022 року отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №01 від 02.02.2022 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу. Таке рішення позивач вважає незаконним посилаючись на рішення Конституційного Суду України за №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), відповідно до якого застосуванню підлягає ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, відповідно, для призначення пенсії за Списком №1 необхідно відповідати віку 50 років, мати загальний стаж роботи не менше 20 років та мати спеціальний стаж роботи за Списком №1 не менше 10 років. ОСОБА_1 вважає, що ним підтверджено записами в трудовій книжці та довідками, невизнаний та не врахований Пенсійним фондом період роботи в Чорнобильській зоні відчуження, а саме з 18.07.1990 по 27.12.1994 шофером ІІІ класу у Іванівському райагробуд (рос. Иванковский райагрострой) та з 19.08.2003 по 23.09.2011 на підприємстві ДП «ЮТЕМ-Транссервіс» ВАТ «ПЕМ» водієм 3-го класу в Чорнобильській автоколоні ДП «ЮТЕМ-Транссервіс» ВАТ «Південтеплоенергомонтаж», позивач не має нести відповідальності за описки допущені в трудовій книжці, на то надано було відповідні документи для підтвердження періоду роботи за вказаними посадами та на відповідних підприємства, на який зазначає позивач проводилась належна атестація. Просить суд спірне рішення скасувати та зобов`язати призначити йому пенсію з часу звернення, а саме з 26.01.2022.

20.11.2022 до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач-2), в якому вказано, що Пенсійним фондом було прийнято правомірне рішення №01 від 02.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку із не підтвердженням належним чином пільгового стажу у відповідності до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058. За доданими до заяви від 26.01.2022 документами, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано лише 24 роки 09 місяців 09 днів, а до пільгового стажу лише 2 роки 08 місяців 13 днів, що є недостатнім. Позивача повідомлено, що до пільгового стажу не зараховано період роботи з 18.07.1990 по 27.12.1994, оскільки дата наказу на звільнення не відповідає даті звільнення. Тому необхідно надати уточнюючу довідку згідно положень Порядку №637; не зараховано періоди роботи з 19.08.2003 по 23.09.2011, оскільки не надано наказ про проведення атестації робочого місця на підприємстві, в наданій довідці від 12.12.2018 відсутнє посилання на Список виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який був чинний на період роботи позивача, чим порушено вимоги додатку №5 до Порядку №637. Також, вказує про роз`яснення позивачу надати пільгову довідку відповідно до вимог Порядку №637 та наказ про проведення атестації робочого місця, оскільки у позивача відсутні документи, які підтверджують виконання робіт протягом повного робочого дня, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Відповідач-2 наполягає, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і важких умовах праці за Списками № 1 та Списками №2, довідки зазвичай є обов`язковими, оскільки в трудових книжках не зазначаються необхідні відомості щодо умов праці, якими роботами була зайнята особа, на якому виробництві та протягом повного робочого дня чи ні та такі відомості у трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні, тому Пенсійним фондом правомірно не було зараховано вказані періоди його роботи до пільгового стаж, відсутні підстави для скасування спірного рішення, просить суд відмовити в задоволенні позову.

12.12.2022 судом отримано від відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області викладена письмова правова позиція щодо заявлених позовних вказаних вимог, яка ґрунтується на законності прийнятого спірного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області №01 від 02.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку із не підтвердженням останнім відповідно до вимог п. 20 Порядку №637 необхідного пільгового стажу визначеного п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058, просить відмовити в задоволенні позову.

Також, відповідач-1 вказує на поважність причин пропуску процесуального строку для надання пояснень до суду, просить суд їх врахувати.

13.01.2023 ухвалою Київського окружного адміністративного суду клопотання відповідача-1 задоволено, визнано поважними причини процесуального пропуску строку для подання до суду відзиву на позовну заяву, поновлено відповідачу Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області строк для подання відзиву на позовну заяву по справі № 320/10471/22 та враховано отримані 12.12.2022 пояснення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в якості відзиву на позовну заяву по справі № 320/10471/22.

Розглянувши позовну заяву, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вік становить 53 роки, зареєстрований за місцем проживання по АДРЕСА_1 (довідка Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області №6/22-68 від 18.01.2022) та має посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 видане Київською облдержадміністрацією як громадянину, який постійно проживає на території зони посиленого радіоактивного контролю у 1986 р..

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався у 2019 році до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 20.12.2019, зареєстрована за №1350 щодо призначення йому дострокової пенсії відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку на 10 років, надавши відповідно до неї документи.

Листом від 30.07.2019 №174/10313/1 Пенсійний фонд відмовив ОСОБА_1 , зазначивши, що згідно наданих до заяви документів, враховуючи положення п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», стаж по Списку №1 становить 7 років 9 місяців 27 днів (при необхідних 10 роках), страховий стаж становить 30 років 10 місяців 23 дні.

26.01.2022 ОСОБА_1 подав знову заяву про призначення пенсії за віком відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», додаючи до заяви документи.

За правилами екстериторіальності, заява від 26.01.2022 та додані до неї документи були опрацьовані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яким було прийнято рішення №01 від 02.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зокрема, в даному рішенні вказано, що

Необхідний страховий стаж, визначений п. ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список 1) становить 25 років.

Страховий стаж ОСОБА_1 обраховано - 24 роки 9 місяців 9 днів.

Необхідний пільговий стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1, визначений п. ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список 1) становить 10 років.

Та пільговий стаж особи Пенсійним фондом визначено 2 роки 8 місяців 13 днів.

До такого обрахування, відповідач-2 дійшов в результаті вивчення записі в трудовій книжці ОСОБА_1 та перевірки доданих до заяви документів.

Відповідно, Пенсійним фондом не зараховано до страхового стажу:

- період роботи з 18.07.1990 27.12.1994, оскільки дата наказу на звільнення не відповідає даті звільнення;

- період роботи з 19.08.2003 по 23.09.2011, оскільки не надано наказ про проведення атестації робочого місця на підприємстві, в якому працював, та в довідці від 12.12.2018 №96 відсутнє посилання на Список виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який був чинний на період роботи особи.

Запропоновано надати до Пенсійного фонду уточнюючу довідку про підтвердження факту роботи з 18.07.1990 27.12.1994 та уточнюючу довідку про пільговий стаж за період роботи з 19.08.2003 по 23.09.2011 згідно Порядку №637 з посиланням на Список за додаток №5 та наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці.

Згідно наданої до справи копії трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 , саме щодо не врахованих відповідачем періодів роботи, судом встановлено:

- запис №2 про прийняття на роботу з 18.07.1990 згідно наказу №170 від 16.07.1990 шофером ІІІ класу у Іванівському райагробуд (рос. Иванковский райагрострой) та запис №3 про звільнення з посади 27.12.1994 згідно наказу № 81-к від 27.12.1991;

- запис №13 про прийняття на роботу з 19.08.2003 водієм 3-го класу в Чорнобильській автоколоні (запис №14 про присвоєння кваліфікації водія 2 класу наказом №52 від 02.08.2006) та запис №15 про звільнення з 23.09.2011 на підставі наказу №57 від 23.09.2011 з підприємства ДП «ЮТЕМ-Транссервіс».

З урахуванням зазначених зауважень Пенсійного фонду викладені у спірному рішенні судом встановлено, що відповідно до розписки повідомлення до заяви від 26.01.2022 вбачається відмітка про строк надання ОСОБА_1 інших документів 25.04.2022.

Відповідно, згідно наданої до позовної заяви архівної довідки від 16.02.2022 №01-27/72 Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області вбачається підтвердження з архівного фонду «Іванківське районне будівельно-монтажне підприємство «Райагробуд» (колишні назви Іванківська міжколгоспна передвижна механізована колона; Іванківська міжколгоспна будівельна організація та кооперативно-державне будівельно - монтажне об`єднання «Райагробуд») ОСОБА_1 був прийнятий на роботу шофером ІІІ класу згідно кваліфікації на автомашину ММЗ-45021 №01-08 КХМ з 18.07.1990 року згідно наказу від 16.07.1990 №170-к. Підстава: ф-19, оп.1-к, спр.196, арк.76 та звільнений з 27.12.1994 за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України згідно наказу від 27.12.1994 №81-к. Підстава: ф-19, оп.1-к, спр.213, арк.971. Довідка підписана в.о. директора ОСОБА_2 та скріплена печаткою.

Суд зазначає, що вказаною архівною довідкою підтверджуються обставини періоду роботи ОСОБА_1 з 18.07.1990 27.12.1994, та запис №3 в трудовій книжці позивача про звільнення з посади 27.12.1994 згідно наказу № 81-к від 27.12.1991 містить допущену роботодавцем описку в трудовій книжці щодо року наказу про звільнення, вказано дату звільнення 27.12.1991, та мала бути вказана - 27.12.1994.

Чи надавалась зазначена архівна довідка від 16.02.2022 №01-27/72 Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області до Пенсійного фонду позивачем не вказано та з наявних в матеріалах справи доказів такого факту судом не встановлено, як і не встановлено позиції Пенсійного фонду щодо вказаної архівної довідки.

Щодо періоду роботи з 19.08.2003 по 23.09.2011, який не зараховано відповідачем, суд зазначає, що відповідно до розписки повідомлення ОСОБА_1 було також надано до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.01.2022 довідку від 12.12.2018 №96 ТОВ «ЮТЕМ-БК» за підписом уповноважених осіб та скріпленою печаткою, в якій зазначено про підтвердження наявного трудового стажу з 19.08.2003 по 23.09.2011 на ДП «ЮТЕМ-Транссервіс» ВАТ «МТЕМ» повний робочий день, виконання роботи в зоні відчуження, за посадою водій, що передбачена Списком №1 розділу ХХІІ підрозділу 1-4 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, 6 років 4 місці 0 днів.

Видана вказана довідка на підставі висновку Державної експертизи з умов праці від 05.02.2014 №18, наказу №37 від 16.12.2013.

В додаткових відомостях відмічено про проведення атестації робочого місця.

Відповідач-2 також вказує у спірному рішенні про те, що позивачем не було надано наказ про проведення атестації робочого місця на підприємстві, в якому працював, та в довідці від 12.12.2018 №96 відсутнє посилання на Список виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, який був чинний на період роботи особи.

З наявних у справі матеріалів, судом встановлено, що до заяви позивачем надані до Пенсійного фонду та до даної справи:

- наказ №35 від 16.12.2013 ТОВ «ЮТЕМ-Транссервіс» про віднесення працівників ТОВ «ЮТЕМ-Транссервіс» до персоналу категорії А, наказано віднести працівників підприємства, що постійно працюють на території зони відчуження, класифікувати як персонал (аварійний) та віднести до категорії А (персонал) згідно переліку з (НОБУ-97) ДГН 6.6.1-6.5.001-98;

- наказ №36 від 16.12.2013 ТОВ «ЮТЕМ-Транссервіс» про проведення атестації робочих місць за умовами праці згідно із порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442, з метою створення здорових та безпечних умов праці, встановлення пільг та компенсацій за роботу в несприятливих умовах та пільгового забезпечення, підписаний уповноваженими особами та скріплений печаткою;

- наказ №37 від 16.12.2013 ТОВ «ЮТЕМ-Транссервіс» про затвердження Переліку робочих місць, працівникам яких підтверджено право на пільги та компенсації за результатами атестації робочих місць, до якого наказано включити посаду водія за Списком №1 із додатковим 7 днів відпустки, скороченою робочою неділею 36, доплатами за шкідливі умови паці 4% та профілактичне харчування 3х разове. Підписане директором та скріплено печаткою підприємства;

- висновок № 18 від 05.02.2014 Державної експертизи умов праці щодо якості проведення атестації робочих місць за у мовами праці… у ТОВ «ЮТЕМ-Транссервіс», яким погоджено з висновками атестації комісії підприємства, затвердженої наказом №37 від 16.12.2013. Підписаний уповноваженою особою та скріплений печаткою.

Судом не встановлено записів в трудовій книжці щодо наказу про результати атестації робочих місць за період роботи позивача у ТОВ «ЮТЕМ-Транссервіс», на що наполягають відповідачі по справі.

Таким чином, відповідач-2 відмовив позивачу ОСОБА_1 у призначенні пенсії за на пільгових мовах за Списком №1 з підстав не підтвердження необхідного страхового стажу та пільгового стажу визначеного п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не надання уточнюючих довідок щодо підтвердження не визнаних спірних періодів, недостатніх відомостей зазначених у наданих до заяви документах та не надання наказу про результати атестації робочих місць за період роботи у ТОВ «ЮТЕМ-Транссервіс».

Не погоджуючись із даним рішенням позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Таким чином, враховуючи позиції сторін, вбачається що предметом розгляду у даній справі є наявність чи відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, відмова у такому призначенні викладена у рішенні від 02.02.2022 № 01, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність в діях відповідача-2 порушення права позивача на призначення йому спірного виду пенсії, з урахуванням положень ст. 2 КАС України та зазначених судом вище встановлених судом обставин у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, відповідно до Конституції України, право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України гарантує Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XIІ (далі Закон №1788-XIІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону №1788-XIІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у відповідній редакції, далі Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

У разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах (ч. 5 ст. 114 Закону № 1058-IV).

Контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю (ч. 6 ст. 114 Закону № 1058-IV).

Як встановлено судом, відповідачем 2 у спірному рішенні вказано про необхідність наявності у ОСОБА_1 страхового стажу за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV 25 років, та оскільки такого не встановлено, документально 25 рокі не підтверджено, Пенсійним фондом відмовлено у призначенні позивачу спірної пенсії зазначеним спірним рішенням.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (у відповідній редакції, далі Закон № 796-XII) час роботи, служби (в тому числі державної) з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження зараховується до стажу роботи, стажу державної служби, вислуги років, яка надає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»: до 1 січня 1988 року - у потрійному, а з 1 січня 1988 року до 1 січня 1993 року - у полуторному розмірі (у тому числі за списком № 1). З 1 січня 1993 року та в наступні роки пільги з обчислення стажу роботи у зоні відчуження визначаються Кабінетом Міністрів України.

Право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (в редакції чинній до її втрати чинності 03.08.2016) «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та за вказаним списком п. 22.1-1 «г» розділу І Роботи на підприємствах, у науково-дослідних інститутах, лабораторіях, конструкторських і дослідно-конструкторських організаціях і медичних установах підрозділу XXII Роботи з радіоактивними речовинами іонізуючих випромінювань і берилієм працівники, віднесені працівники зайняті повний робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік яких затверджується Мінприроди за погодженням з Мінсоцполітики та МОЗ.

Також установлено, що визначеним в позиції 22.1-1г працівникам призначається пенсія за віком на пільгових умовах починаючи з 1 січня 2010 року згідно з Постановою КМ № 173 (173-2010-п) від 24.02.2010.

Суд зазначає, що в даній справі позивач має статус громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоактивного контролю у 1986 р., що підтверджено посвідченням Серії НОМЕР_1 Категорії 4, виданого 23.09.1993 та відповідно має право на пенсію у повному розмірі відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-XII за умови якщо він відпрацював за Списком № 1 10 років і більше.

Застосування позивачем в позові ч. 1 ст. 56 Закону № 796-XII не підлягає врахуванню судом, оскільки ОСОБА_1 просить призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно вихід на пенсію регулюється Законом №1788-XIІ, а не Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також розгляд питання щодо доплат особам, які працюють в зоні відчуження не підлягає розгляду, оскільки це не є предметом розгляду у даній справі.

В наступному, суд зазначає, що за приписами пункту а) частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XIІ, у редакції до 02.03.2015, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за - списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, були внесені зміни у наведену норму та збільшено необхідний стаж для набуття права на пенсію на пільгових умовах після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Та, за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок.

Відповідно, чоловіки набували право на дану пенсію у 50 років при стажі на зазначених Списку №1 роботах не менше 25 років з них не менше 10 років на зазначених роботах, коли до внесених Законом №213-VIII стаж складав не менше 20 років.

Водночас, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування розроблений Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 5 Закону №1058-IV).

Загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу); фінансування видатків на виплату пенсій, надання соціальних послуг за рахунок страхових внесків, бюджетних коштів і коштів цільових фондів; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом (частина перша статті 7 Закону №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV, пенсія за віком є різновидом пенсійних виплат в солідарній системі.

Згідно з пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, у його первинній редакції від 09.07.2003, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, окрім іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, Закон №1058-IV у питаннях пенсійного забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 відсилав до Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VІІІ Закон №1058-IV було доповнено розділом XIV-1 "Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян", у тому числі статтею 114, відповідно частин першої, другої якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають чоловіки, які досягли 50 років, мають страховий стаж не менше 25 років, з них не менше 10 років на роботах за Списком №1.

Таким чином, починаючи з жовтня 2017 року призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 здійснювалось на підставі обох вищезгаданих Законів №1788-XIІ та №1058-IV, які містили ідентичні вимоги та положення.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (справа №1-5/2018 (746/15)), визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Конституційний Суд України вирішив, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.

Таким чином, з моменту прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020, призначення на пільгових умовах пенсії за віком за Списком №1 також здійснюється на підставі обох вищезгаданих Законів №1788-XIІ та №1058-IV, проте які, з урахуванням зазначеного рішення, містять різні вимоги до чоловіків та жінок щодо вікового цензу та щодо стажу роботи, а саме: Закон №1788-XIІ встановлює, зокрема, за Списком №1, для жінок досягнення 45 років, досягнення 50-річного віку для чоловіків, необхідний стаж такої роботи для чоловіків не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, для жінок при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У той час, як Закон №1058-IV встановлює право на призначення пенсій на пільгових умовах за Списком № 1 після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, для жінок які досягли 50 років і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Законів №1788-XIІ та №1058-IV в частині визначення віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та необхідного стажу роботи.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені" (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Таким чином, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у рішенні від 21.04.2021 у справі №360/3611/20 дійшов висновку, що ґрунтуючись на юридичній позиції Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, суд вважає, що ідентична правова норма, яка міститься в Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявні колізія між нормами Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника. Отже у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-XIІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-IV.

Суд звертає увагу відповідачів, що в даній справі предметом позову є наявність чи відсутність у позивача необхідного стажу роботи для призначення йому пільгової пенсії за Списком № 1, оскільки на час подання заяви позивачем до Пенсійного фонду, ОСОБА_3 досяг необхідного віку - 53 роки, що не заперечується відповідачами та було зазначено відповідачем-2 у рішенні про відмову у призначенні пенсії.

Також суд зазначає, що відповідачем-2 у рішенні про відмову у призначенні спірного виду пенсії зазначено про страховий стаж позивача 24 роки 9 місяців та 9 днів та враховано пільговий стаж 2 роки 8 місяців 13 днів.

З урахуванням вищевикладеного, можна зробити висновок що для встановлення наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 необхідно досягти особою віку 50 років та мати страховий стаж не менше 20 років та пільговий стаж не менше 10 років, що відповідно відображено у п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XIІ з урахуванням рішення Конституційного Суду за №1-р/2020.

Суд зазначає, що за приписами частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, ЄСПЛ напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак і "майном". Отже, при з`ясуванні змісту поняття "майно" недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі "Пічкур проти України" (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що, якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту "законних очікувань" (reasonableexpectations) та принцип правової визначеності (legalcertainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява №68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі "легітимні очікування" та "майнові права" (PineValleyDevelopmentsLtdandOthers v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13.12.1984 щодо прийнятності заяви S. v. theUnitedKingdom, №10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права.

Зокрема, у пункті 61 Рішення "Брумареску проти Румунії" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. theRomania, заява №28342/95). У пункті 109 справи "Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови" Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (MetropolitanChurchofBessarabiaandOthers v. theMoldova, заява №45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

З аналізу вищенаведених норм, позиції Конституційного Суду України, Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати саме норми Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XIІ з урахуванням Рішення КСУ №1-р/2020 щодо визначення необхідного страхового та пільгового стажу для призначення пенсії за віком за Списком №1, а не ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ), яка вимагала страховий стаж 25 років та пільговий не менше 10 років.

Таким чином, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів СРСР та України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З урахуванням вищевикладених висновків, суд вважає необґрунтованим посилання відповідача-2 у спірному рішенні на положення п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ), що передбачає наявність страхового стажу 25 років для осіб, що мають намір виходу на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, без врахування рішення Конституційного суду від 23.01.2020 №1-р/2020, якими визнано неконституційними внесені Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ зміни до ст. 114 Закону №1058-IV та №1788-XIІ. Хоча, після винесення Конституційним Судом вказаного рішення ст. 114 Закону №1058-IV не зазнала відповідних змін жодним нормативно-правовим актом, не застосування Пенсійним фондом вказаного рішення говорить про наявність бездіяльності у діях суб`єкта владних повноважень на якого Конституцією України та іншими законами держави покладено обов`язок та визначено повноваження щодо забезпечення особі належного та достойного пенсійного забезпечення.

В даній справі відповідачами не обґрунтовано належним чином застосування та посилання на норми ст. 114 Закону №1058-IV.

Як вже зазначено та встановлено судом, позивач на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, досяг 53-річного віку, мав страховий стаж 24 роки 9 місяців 9 днів, стаж на роботах за Списком №1 - 2 роки 08 місяців 13 дні визнаних відповідачем та 12 років 13 днів встановлених судом, необхідна атестація робочого місця була проведена у 2014 році.

Щодо необхідного для позивача стажу не менше 20 років, роботи за Списком №1 не менше 10 років, суд зазначає наступне.

За записами в трудовій книжці судом встановлено стаж роботи на посадах, що відповідають Списку №1 14 років 08 місяці 13 днів (2 роки 08 місяців 13 дні, що визнані відповідачем + 12 років 13 днів встановлених судом).

Суд також зауважує, що у своєму листі від 30.07.2019 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області встановило позивачу за Списком № 1, за наслідками відповідно перевірених документів наданих позивачем під час подання заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пільговий стаж 7 років 9 місяців 27 днів, страховий стаж 30 років 10 місяців 23 дні, що відрізняється від встановленого та зафіксованого стажу у спірному рішенні.

Суд зазначає, що відповідачем не надано до суду обґрунтованої правової позиції щодо обчислення необхідного пільгового стажу позивача згідно положень саме ст. 13 Закону 1788-XII, яка передбачає саме обрахування страхового стажу роботи на посаді за Списком №1.

Щодо вимоги позивача про призначення пенсії за віком за Списком № 1 зі зниженням пенсійного віку то суд вважає відсутніми підстави для застосування такого зниження пенсійного віку, оскільки судом встановлено необхідний вік, страховий стаж та пільговий стаж, який вимагається для призначення такої пенсії, що є достатнім для застосування саме норми п. а ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XIІ.

Суд зазначає для позивача, що зниження пенсійного віку визначеного ст. 114 Закону № 1058-IV застосовується для осіб, які виявили бажання вийти на пенсію за Списком №1 якщо такі не мають необхідного стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, що передбачений абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону. В даній справі такі обставини судом не встановлено, позиція відповідачів щодо застосування визначеного ст. 114 Закону № 1058-IV спростована.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, ОСОБА_1 має вік 53 роки та страховий стаж роботи - 36 років 9 місяців 22 дні, з них - 12 років 13 днів саме за Списком № 1, що надає останньому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення №1788-XIІ.

Належних доводів щодо відсутності такого права у позивача, відповідачами до суду не надано.

Разом з тим, суд критично сприймає доводи відповідача, наведені у рішенні про відмову у призначенні пенсії та відзивах на позов, оскільки вони спростовані вищенаведеними нормами та висновками суду.

Зокрема, вказані відповідачем доводи щодо не зарахування пільгового стажу періоди роботи відповідно до записів трудової книжки 19.08.2003-23.09.2011, оскільки відсутні уточнюючі довідки, в яких вказані періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада: характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків або їх номери, куди включаються ці періоди роботи: первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано довідку, що не відповідає вимогам п.20 "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердженого Постановою КМУ України вiд 12.08.1993 № 637, суд вважає необґрунтованими та такими, що порушують право позивача на врахування вказаного періодів роботи до страхового стажу та відповідно призначення спірної пенсії, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано зазначену довідку.

Згідно з п.23 та 24 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією (трудова книжка та (або) уточнюючі довідки). При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 та від 10.10.2019 у справі №234/4585/17, від 19.06.2020 у справі № 359/2076/17.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за №1451/11731 (далі - Наказ №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 р.

Відповідно до пункту 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року за № 383 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Як зазначено судом вище, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та за вказаним списком п. 22.1-1 «г» розділу І Роботи на підприємствах, у науково-дослідних інститутах, лабораторіях, конструкторських і дослідно-конструкторських організаціях і медичних установах підрозділу XXII Роботи з радіоактивними речовинами іонізуючих випромінювань і берилієм працівники, віднесені працівники зайняті повний робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік яких затверджується Мінприроди за погодженням з Мінсоцполітики та МОЗ та установлено, що визначеним в позиції 22.1-1г працівникам призначається пенсія за віком на пільгових умовах починаючи з 1 січня 2010 року згідно з Постановою КМ № 173 (173-2010-п) від 24.02.2010.

Згідно дослідженої судом копії трудової книжки позивача судом встановлено, що ОСОБА_1 пропрацював, зокрема, у період 19.08.2003 по 23.09.2011 на ДП «ЮТЕМ-Транссервіс» ВАТ «МТЕМ», який не зараховано відповідачем, та згідно наданої до Пенсійного фонду довідки від 12.12.2018 №96 ТОВ «ЮТЕМ-БК» за підписом уповноважених осіб та скріпленою печаткою, в ній зазначено про підтвердження наявного трудового стажу з 19.08.2003 по 23.09.2011 на ДП «ЮТЕМ-Транссервіс» ВАТ «МТЕМ» повний робочий день, виконання роботи в зоні відчуження, за посадою водій, що передбачена Списком №1 розділу ХХІІ підрозділу 1-4 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

Вказана постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 втратила з 03.08.2016 чинність зазначена вище постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», яка діяла та підлягає саме застосуванню для визначення посади позивача такою, що належить до Списку №1 за період роботи, що не був визнаний відповідачем.

Відповідно до вимог пункту 4.2 вказаного Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з вимогами п. 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

З урахуванням вказаного вище положення п. 10 Порядку №383 суд констатує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XIІ постановою Кабінету Міністрів України 01.08.1992 № 442 (далі Порядок №442), та Методичними рекомендаціями затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з вимогами пункту 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно, суд робить висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1, при цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці, такі дії чи бездіяльність власника підприємств або уповноваженого ним органу не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд констатує, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 19 лютого 2020 р. по справі № 520/15025/16-а.

Суд зазначає, що право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які ведуть облік трудового стажу своїх працівників і відповідно зберігають всю інформацію щодо проходження їх трудової служби на підприємстві, установі чи організації, здійснюють відповідні записи до трудової книжки, в разі необхідності видають необхідні довідки, відповідно до положень Порядку № 637.

Відповідно, не можна вважати зазначені записи в трудовій книжці позивача недостатніми для встановлення обставин призначення на посаду, періоду роботи на призначеній посаді, саму посаду, професію, характер роботи та інші відомості, які надають можливість встановити чи спростувати належність особи до певного Списку.

Також суд зазначає, що витребування Пенсійним фондом від заявника пенсіонера додаткових документів, згідно з положенням Порядку № 637, а саме: уточнюючих довідок, в яких має бути зазначено періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи: розділ, підрозділ, пункт, найменування спискiв або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видані зазначені довідки, можливо лише у тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу (п. 20 Порядку № 637).

В даному випадку, в трудовій книжці та наданих документах до Пенсійного фонду, підтверджено періоди роботи, що надають право на призначення ОСОБА_1 пільгової пенсії, в інших випадках, Пенсійний фонд відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1, уповноважений здійснювати відповідні запити до підприємств, установ та організацій задля зібрання додаткових документів та необхідної уточнюючої інформації щодо обрахування необхідного стажу для виходу заявника на пенсію.

Таким чином, дії відповідача щодо не врахування вказаних спірних періодів роботи ОСОБА_1 до пільгового стажу є неправомірними, доводи зазначені у відзивах суд вважає необґрунтованими та не підтвердженими належними та достатніми доказами.

Також, суд зазначає про необґрунтованість посилання відповідача-2 на наявність у трудовій книжці запису щодо періоду роботи з 18.07.1990 по 27.12.1994 з обставин розбіжності року зазначеного в наказі про звільнення №81-к від 27.12.1991, що спростовується архівною довідкою від 16.02.2022 №01-27/72 Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, в якій вказано про наявність наказу про звільнення із займаної посади у спірному періоді №81-к від 27.12.1991.

Відповідно, позивач не має нести відповідальності за дії чи бездіяльність органу та його посадової особи щодо порядку ведення трудової книжки, внесення до неї записів та виправлення, а також, суд ураховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі №754/14898/15-а.

Враховуючи те, що на дату звернення із заявою про призначення зазначеної пенсії позивач мав загальний страховий стаж 36 років 9 місяців 22 дні, з них пільговий стаж не менше 10 років, а саме 12 років 13 днів, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 за п. а ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII, відповідач-2 протиправно відмовив позивачу у призначенні зазначеної пенсії.

Частина 1 статті 9 КАС України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Судом встановлено, що відповідачі не виконали покладений на них обов`язок щодо доказування за ч. 2 ст. 77 КАС України. Натомість, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог в частині порушеного права на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, а наведені ним доводи не спростовані відповідачами.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в трудовій книжці та наданих документах до Пенсійного фонду підтверджено періоди роботи, що надають право на призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а тому у суду наявні правові підстави для скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 02.02.2022 № 01.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону №1788-XII пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, з відповідним дотриманням Пенсійним фондом норм діючого законодавства та положень постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а також Порядку №637.

У даному випадку із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 позивач звернувся до відповідача -1 - 26.01.2022.

Похідною відповідно до наслідків вирішення справи судом є позовна вимога про призначення спірної пенсії з 26.01.2022, що є законодавчо обґрунтованою та підтвердженою матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

Таким чином, задля забезпечення належного та ефективного захисту встановленого порушеного права позивача на призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, суд, застосовуючи положення ст. 245 КАС України, вважає необхідним захистити порушене право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 шляхом скасування спірного рішення та зобов1язання призначити позивачу спірної пенсії із зарахуванням до стажу спірних періодів.

Відповідно вимога позивача щодо застосування визначених ст. 114 Закону №1058-VІ зменшення пенсійного віку не підлягає задоволенню як безпідставно заявлена.

У підсумку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного позову до суду у сумі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією 0804-3512-1487-9102 від 18.11.2022.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог судом, визначений судовий збір у сумі 496,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів у відповідному пропорційному розмірі у сумі 248,10 грн. до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №01 від 02.02.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити з 26.01.2022 пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №1 за п. а ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до пільгового стажу період роботи з 18.07.1990 по 27.12.1994 на посаді шофера ІІІ класу у Іванівському райагробуд (рос. Иванковский райагрострой) та з 19.08.2003 по 23.09.2011 на посаді водія 3-го класу в Чорнобильській автоколоні ДП «ЮТЕМ-Транссервіс» ВАТ «Південтеплоенергомонтаж».

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 248,10 грн. (двісті сорок вісім гривень 10 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ( на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 248,10 грн. (двісті сорок вісім гривень 10 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.