Справа № 640/31817/20
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Височанській Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2020 року № Ф-12026-13 зі сплати єдиного внеску, винесену Головним управлінням ДФС у м. Києві;

- визнати неправомірним та скасувати рішення ДПС України про результати розгляду скарги №32468/6/99-00-06-03-01-06 від 13.11.2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

15 грудня 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 56015, від ОСОБА_1 надійшла заява про направлення справи до Окружного адміністративного суду м. Києва для внесення виправлень до рішення суду від 06.09.2022 року. Так, у вказаній заяві позивач зазначає, що в процесі розгляду справи за сімейними обставинами у законодавчо встановленому порядку, позивачем було змінено прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », у зв`язку з чим 08.11.2022 року позивач отримав паспорт громадянина України на нове прізвище, з наведеного позивач вбачає підстави для виправлення описки у рішенні суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Так, відповідно до додатково поданих документів, станом на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивач у справі змінив прізвище, а саме: з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити прізвище позивача з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_3 ».

Разом з тим, варто наголосити, що станом на дату розгляду справи в суді першої інстанції та звернення до Шостого апеляційного адміністративного суду із даною апеляційною скаргою, прізвище позивача ще не було змінено, у зв`язку з чим відсутні підстави для виправлення описки у інших процесуальних документах.

10 січня 2023 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 1281, від Головного управління ДПС у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що платником податку було порушено терміни сплати єдиного внеску, відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону N 2464-VI передбачено застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 10 відсотків до 01.01.2015 та 20 відсотків з 01.01.2015 та відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону N 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, жодного доводу про неправдивість або недостовірність будь-яких облікових операцій, відображених у картці платника ЄСВ або розрахунку штрафним санкцій, з огляду на що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2020 року № Ф-12026-13 зі сплати єдиного внеску є правомірною та не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, вважає вказаний висновок суду необґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.11.2003 року, номер запису № 0001108.

31.12.2016 року внесено запис № 8005674 про припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців.

У зв`язку з державною реєстрацією припинення, платником податків був поданий ліквідаційний звіт за 2016 рік від 02.02.2017 року №, за яким додатково у картці платника було нараховано єдиного соціального внеску у сумі 1850,64 грн.

03.03.2016 року Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, було направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 6946-23 станом на 29.02.2016 року було нараховано 15 166,44 грн. недоїмки.

Відповідно до квитанції № 88 від 06.05.2016 року позивачем було сплачено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 15 166,44 грн.

Відповідно до довідки про доходи виданої ТОВ «СОФТ.ЮА» позивач отримував заробітню плату з січня 2016 по грудень 2016 з якої ТОВ «СОФТ.ЮА» сплачувала єдиний соціальний внесок.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 за 2016 рік було сплачено ТОВ «СОФТ.ЮА» суму єдиного соціального внеску у розмірі 3 902,88 грн.

21.10.2020 року позивач засобами поштового зв`язку отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у м. Києві від 30.09.2020 року N Ф-12026-13 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску у сумі 11 466,36 грн.

26.10.2020 року позивачем подано скаргу до Державної податкової служби України вх. № 7111/ФП про перегляд вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2020 року № Ф-12026-13.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 13.11.2020 року N 32468/6/99-00-06-03-01-06 від 13.11.2020 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2020 року N Ф-12026-13 ГУ ДПС у м. Києві залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 26.10.2020 року N б/н (вх.№41203/6 від 27.10.2020) - без задоволення.

Вважаючи вищевказану вимогу та рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).

Підпунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4,5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Крім того, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону №2464).

Згідно ч.3 статті 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частинами 3 та 4 ст. 25 Закону № 2464 передбачено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 року № 469) (далі - Інструкція № 449).

Згідно пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до п. 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

- платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

- платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом ж 4 вказаного розділу Інструкції визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених вище положень слідує, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій зі сплати єдиного внеску фіскальний орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Як вбачається з матеріалів справи, в інтегрованій картці платника (РНОКПП НОМЕР_2 ), за кодом платежу 71040000 (для фізичних осіб- підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність) обліковуються щоквартальні нарахування в автоматичному режимі за III - IV квартали 2013 року, І - IV квартали 2014 року, І - IV квартали 2015 року та І-ІІ квартали 2016 року в розмірі мінімального страхового внеску за кожен місяць на загальну суму 14629,02 гривень, а також сплата 26.03.2014 року у сумі 17017,08 гривень.

Таким чином, в інтегрованій картці платника податків обліковувався борг: станом на 01.01.2013 року у сумі 2388,06 грн., станом на 01.01.2014 року у сумі 3582,09 грн., станом на 01.01.2015 року у сумі 8604,61 грн., станом на 01.01.2016 року у сумі 13731,93 грн.

03.03.2016 Державною податковою інспекцією у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, було направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 6946-23 станом на 29.02.2016 року було нараховано 15 166,44 грн. недоїмки.

Відповідно до квитанції № 88 від 06.05.2016 року позивачем було сплачено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 15 166,44 грн.

Втім, оскільки, в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 обліковується несвоєчасна сплата єдиного внеску, Головним управлінням ДПС у м. Києві управлінням податкового аудиту фізичних осіб було винесено Рішення № від 05.05.2020. на загальну суму 11466,36 грн. (штраф - 2354,73 грн. та пеня - 9111,63 грн.).

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що відповідно до матеріалів справи, 31.12.2016 року внесено запис № 8005674 про припинення підприємницької діяльності фізичних осіб-підприємців, тобто з цього часу позивач не є платником єдиного внеску.

Крім того, в межах спірних правовідносин мало місце порушення відповідачем строку обчислення боргу (штрафу та пені) по сплаті єдиного соціального внеску, так як вимога повинна бути сформована у разі якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку чи борг зі сплати єдиного внеску.

Разом з тим, в разі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, в даному випадку формування оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) поза межами законодавчо визначених строків, воно не може вважатись правомірним.

Оскаржувана вимога сформована відповідачем через чотири роки після припинення підприємниці діяльності позивача, тобто у даному випадку підставою для скасування оскаржуваної вимоги є порушення податковим органом процедури, яка передує прийняттю вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано процесуального обов`язку щодо доведення правомірності оскаржуваного рішення та відповідності його критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наразі, колегією суддів встановлено невідповідність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) вимогам, що встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 р. № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04.05.2018 № 469) та критеріям, що визначені у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що остання підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими позовні та апеляційні вимоги ОСОБА_1 в частині необхідності визнання неправомірним та скасування рішення ДПС України про результати розгляду скарги №32468/6/99-00-06-03-01-06 від 13.11.2020 року, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

Разом з тим рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги №32468/6/99-00-06-03-01-06 від 13.11.2020 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні норм КАС України, таким рішенням в межах спірних правовідносин є вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2020 року № Ф-12026-13 зі сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.1 та 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Так, відповідно до рішення суду апеляційної інстанції, позо підлягає задоволенню частково (одна з двох позовних вимог), з огляду на що на користь позивача підлягає стягнення сума судового збору у розмірі 2105,80 грн. пропорційно до задавлених позовних вимог (відповідно до квитанцій від 14.12.200 року № 53223785, 53223759 позивачем сплаченого до суду першої інстанції 1681,60 та 2530 грн., відповідно до квитанції від 19.10.2022 року № 63429239 усього в сумі 4211,60 грн.)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 30.09.2020 року № Ф-12026-13 зі сплати єдиного внеску.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, код ЄДРПОУ 4314167) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 2105,80 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Повний текст рішення виготовлено 11 січня 2023 року.