Справа № 320/9837/22
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 року Справа №320/9837/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області , Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач-2), у якому просить суд:

- визнати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області за № 53 від 06.09.2022 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 протиправним;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 26.08.2022.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона безперервно пропрацювала з 02.08.1991 по 29.08.2022 викладачем Березанської школи мистецтв, має спеціальний стаж 31 рік 10 місяців, що підтверджується записами трудової книжки та вважає, що Пенсійний фонд неправомірно відмовляє у призначенні їй пенсії, та наполягає, що враховуючи правові позиції Верховного Суду та Закону України «Про освіту», хоча і Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 посада педагог у позашкільних закладах і не передбачена, вона має право на призначення їй пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

28.10.2022, ухвалою суду вказану позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк та порядок усунення недоліків позовної заяви.

11.11.2022 позивачем недоліки позовної заяви усунуто.

14.11.2022, ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

26.11.2022 відповідачем-1, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що рішення за № 53 від 06.09.2022 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є правомірним та обґрунтованим, оскільки відповідно до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 та Переліку посад педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 спеціальний стаж ОСОБА_1 щодо періоду роботи з 02.08.1991 по 29.08.2022 викладачем Березанської школи мистецтв не підтвердився, посада позивача як педагога у позашкільному навчальному закладі не передбачена чинним законодавством як посада, робота на якій дає право на призначення спірної пенсії. Загальний страховий стаж позивача становить 31 рік 10 місяців 1 день та за доданими до заяви документами до загального страхового стажу зараховано усі періоди, просить відмовити в задоволені позову.

01.12.2022 судом отримано від відповідача-2 по справі, Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області, відзив на позовну заяву, в якому вказано про безпідставність заявлених позовних вимог, їх необґрунтованість та посилаючись на положення ст. 52, п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п. 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Перелік закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, вважає, що період роботи ОСОБА_1 в школі мистецтв на посаді «педагога» по класу фортепіано не передбачена як посада, період роботи на якій дає право на призначення пенсії за вислугою років як просить позивач, її період роботи не можливо зарахувати до спеціального освітнього стажу, тому рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області за № 53 від 06.09.2022 щодо відмови у призначенні пенсії вважає правомірним, підстав для його скасування відсутні, просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заперечень, пояснень, заяв та клопотань до суду не надійшло.

Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження та за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Московським РУГУ УМВС України в м. Києві 18.07.1997.

За відомостями, які містяться у вказаній копії паспорту ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання житловий масив АДРЕСА_1 .

Відповідно до наявної у справі копії Диплому спеціаліста КЗ №017535 від 21.06.1993, реєстраційний номер 21, вбачається, що згідно рішення Державної екзаменаційної комісії від 19.06.1993, ОСОБА_1 закінчила Переяслав-Хмельницький філіал КДПІ ім. М.П. Драгоманова за спеціальністю «Педагогіка і методика початкового навчання, музика» та їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста вчителя початкових класів, вчителя музики і співів.

До зазначеного копії ОСОБА_2 , надано також Додаток щодо підтвердження того, що в 1993 році ОСОБА_1 закінчила повний курс Переяслав-Хмельницького філіалу КДПІ ім. М.П. Драгоманова зі спеціальності «Педагогіка і методика початкового навчання, музика», виконала відповідні практики та склала державні іспити.

За записами в копії трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачається період роботи з 02.08.1991 по 29.08.2022 на посаді педагогічного працівника, викладача мистецької школи за класом фортепіано позашкільного навчального закладу Березанської школи мистецтв (наказ №8 від 01.08.1991 про прийняття на посаду та останній наказ № 23 к/тр від 29.08.2022 про звільнення за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», серед іншого, із відмітками про підтвердження відповідної кваліфікації за категоріями «викладач» (наказ №26 к/тр від 27.10.2020), «спеціаліста вищої категорії» - концертмейстер (наказ №11 к/тр від 10.12.2020). Зазначені записи у трудовій книжці відповідачами по справі не оспорюються.

ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду із заявою від 31.08.2022 про призначення їй пенсії за вислугою років, яку разом із додатками до неї, надіслала поштою.

За принципом екстериторіальності, вказана заява позивача та додані до неї документи були прийняті та опрацьовані Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області, яким відповідно, прийнято спірне рішення за № 53 від 06.09.2022 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зокрема, у даному рішенні відповідача-1 вказано, що вік заявника становить 51 рік, страховий стаж 31 рік 10 місяців 1 день, необхідний страховий стаж за вислугу років є 26 років 6 місяців та даний стаж за вислугу років у ОСОБА_1 відсутній. За доданими документами до загального страхового стажу зараховано усі періоди.

Відповідач-1 вказав про те, що відповідно до абзацу другого пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» на 10.10.2017 року мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, тобто 26 років 6 місяців.

Та, згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років призначаються лише при залишені роботи, що дає право на цей вид пенсії.

Також, вказано про те, що на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 31 рік 10 місяців 1 день, спеціальний стаж, який дає право для призначення пенсії за вислугу років не підтвердився, оскільки згідно із Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 посада педагог у позашкільних навчальних закладах не передбачена переліком, тому вирішено відмовити в призначені запитуваної пенсії за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального страхового стажу, передбаченого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась до суду за захистом порушених прав.

Таким чином, відповідач-1 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального страхового стажу, передбаченого ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказуючи у спірному рішенні про не підтвердження позивачем необхідного спеціального стажу, періоду роботи на посаді педагога позашкільного закладу, яка має відповідати переліку посад включених до Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, але така посада вказаним переліком не передбачена.

Враховуючи вищезазначене, судом встановлена позиція позивача, яка базується на наявності у неї права щодо призначення пенсії за вислугою років за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» враховуючи правову позицію Верховного Суду та отриманий нею спеціальний стаж, що підтверджується записами в трудовій книжці.

В свою чергу, відповідачі по справі вважають спірне рішення правомірним, у своїх діях не вбачають порушення конституційних прав позивача, наполягають на відсутності законодавчих підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно, предметом розгляду у даній справі є рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області за № 53 від 06.09.2022 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років, відповідно як встановлено судом та не заперечується сторонами, педагогу з викладання музики позашкільного навчального закладу, у зв`язку з чим суд вважає необхідним перевірити на відповідність вказаного рішення положенням ч. 2 ст. 2 КАС України, наявність чи відсутність права у ОСОБА_1 на призначення їй спірної пенсії за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як вказує позивач, з 26.08.2022.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (ч. 4 ст. 6 КАС України).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 1, ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За ст. 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

Відповідно до ст.62 даного Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з вище досліджених письмових доказів позивач ОСОБА_1 працювала з 02.08.1991 по 29.08.2022 на посаді педагогічного працівника, викладача мистецької школи за класом фортепіано позашкільного навчального закладу Березанської школи мистецтв. Також, у трудовій книжці містяться відомості про підтвердження відповідної кваліфікації за категоріями «викладач» та «спеціаліста вищої категорії» - концертмейстер.

За останнім наказом № 23 к/тр від 29.08.2022 позивач була звільнена за п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Страховий стаж позивача становить 31 рік 10 місяців 1 день та необхідний страховий стаж за вислугу років становить 26 років 6 місяців. Зазначені відомості містяться у спірному рішенні відповідача-1, та відповідно встановлений (обрахований) спеціальний страховий стаж 26 років 6 місяців вказаний відповідач зафіксував, але вважає його законодавчо не підтвердженим.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМ України від 04.11.1993 № 909 (у відповідній редакції, далі Перелік №909) пенсія за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються після досягнення 55 років за наявності спеціального стажу роботи станом на 1 квітня 2015 р. не менше 25 років і після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2022 р. по 31 березня 2023 р. - не менше 29 років.

Зокрема, розділом І «Освіта» таблиці Порядку №909, зазначено: загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи, в найменуванні посад зазначено «викладачі».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 № 2145-VIII (у відповідній редакції, далі Закон № 2145-VIII) вбачається, що невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

За ст. 2 Закону № 2145-VIII законодавство України про освіту ґрунтується на Конституції України та складається із цього Закону, спеціальних законів, інших актів законодавства у сфері освіти і науки та міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку. Спеціальні закони це визначені Закони України «Про дошкільну освіту», «Про повну загальну середню освіту», «Про позашкільну освіту», «Про професійно-технічну освіту» та «Про вищу освіту» (п. 26 ст. 1 Закону № 2145-VIII).

Відповідно з урахуванням положень вказаної ст. 10 та відповідно до ст. 14 Закону № 2145-VIII до системи освіти включено, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту, метою якої є розвиток здібностей дітей та молоді у сфері освіти, науки, культури, фізичної культури і спорту, технічної та іншої творчості, здобуття ними первинних професійних знань, вмінь і навичок, необхідних для їх соціалізації, подальшої самореалізації та/або професійної діяльності.

Позашкільна освіта може здобуватися одночасно із здобуттям дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти. Компетентності, здобуті за програмами позашкільної освіти, можуть враховуватися та визнаватися на відповідному рівні освіти.

Здобуття позашкільної освіти забезпечується закладами позашкільної освіти різних типів, форм власності та підпорядкування, іншими закладами освіти, сім`єю, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами, організаціями та іншими юридичними і фізичними особами.

Державні заклади позашкільної освіти утворюються центральними органами виконавчої влади та фінансуються за кошти державного бюджету. Інші заклади позашкільної освіти утворюються органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, у тому числі релігійними організаціями, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку, іншими юридичними і фізичними особами, за наявності необхідної матеріально-технічної та науково-методичної бази, педагогічних та інших працівників.

Органи місцевого самоврядування створюють умови для доступності позашкільної освіти шляхом формування, утримання та розвитку мережі закладів позашкільної освіти відповідно до освітніх, культурних, духовних потреб та запитів населення.

Порядок, умови, форми та особливості здобуття позашкільної освіти визначаються спеціальним законом.

Частиною 4 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту» від 22.06.2000 № 1841-III передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Приміткою до вказаного Переліку №909, визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. Так, згідно Переліку закладів, організацій та посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397, було передбачено посаду викладача в музичній школі, яка належала до навчальних закладів та дитячих установ.

Крім того, дорученням Кабінету Міністрів України від 06.01.1996 № 397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01.02.1995 № 01-3/133-02-2 на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання поширено порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, без внесення змін до неї.

В п. 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №433 від 06.05.2001, зазначено, що початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші), відносяться до позашкільних навчальних закладів.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, що затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 (в редакції чинній на час подання заяви про призначення пенсії та винесення спірного рішення, далі - Перелік №963) посада викладача віднесена до педагогічних посад, зокрема викладач за спеціальністю концертмейстер.

Суд звертає увагу, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України).

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Суд приймає до уваги, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 07 жовтня 2009 року в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Відповідно до статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Судом встановлено, що позивач пропрацювала викладачем по класу фортепіано за спеціальністю концертмейстер з 02.08.1991 по 29.08.2022 в Березанській школі мистецтв та має педагогічний стаж понад 26 років.

Відповідачі не заперечували проти вказаних обставин, але вважають, що Переліком №909 не передбачена посада позивача як педагог у позашкільних навчальних закладах для призначення пенсії за п. «е» статті 55 Закону № 1788-XII.

Суд зазначає, що таке посилання відповідачів є безпідставними, оскільки постановою Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, відповідно до якого до посад педагогічних працівників належать, зокрема, викладачі всіх спеціальностей, зокрема викладач за спеціальністю концертмейстер.

Отже, враховуючи, що позивач в спірний період працювала на посаді педагогічного працівника позашкільного навчального закладу, має необхідний педагогічний стаж, а тому у ОСОБА_1 наявне право на призначення їй відповідної пенсії за вислугою років та у суду наявні підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками викладеними Верховним Судом у постанові від 12.04.2021 у справі № 721/1053/16-а, від 27.02.2019 у справі №694/935/17, від 12.03.2019 у справі №647/514/17 та з постановами Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №233/4308/17 та від 31.10.2019 у справі №686/19056/16-а.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» встановлено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень та у зв`язку із встановленням судом порушеного конституційного права позивача на призначення їй пенсії за вислугою років за п. «е» статті 55 Закону № 1788-XII похідними є задоволення позовних вимог щодо призначення їй пенсії з відповідної дати за її зверненням до Пенсійного фонду, та щодо позовної вимоги позивача про призначення їй пенсії за вислугою років з 26.08.2022, суд зазначає наступне.

Позивачем було підписано заяву про призначення їй пенсії 31.08.2022, що відображено у наданій відповідачем 2 заяві ОСОБА_1 викопіюваної із матеріалів пенсійної справи останньої. Дана заява була надіслана до Пенсійного фонду засобами потового зв`язку.

Також, позивач в позовній заяві вказала про те, що вона звернулась із заявою про призначення їй пенсії після звільнення, саме 31.08.2022.

Суд зазначає, що позивач в позовній заяві та наданих до неї доказів не підтверджує обставини заявленої вимоги про призначення їй пенсії з 26.08.2022.

Відповідно, суд зазначає, що за ст. 80 Закону № 1788-XII заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника.

Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст. 81 Закону № 1788-XII).

Абзацом 2 ст. 82 Закону № 1788-XII визначено, що документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Зокрема, ст. 83 Закону № 1788-XII визначено, що пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку:

а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності;

б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами.

Таким чином, за даною справою, позивачу підлягає призначення пенсії за вислугою років на підставі поданої до Пенсійного фонду заяві, а саме з 31.08.2022, відповідно, задля належного захисту порушених конституційних прав позивача на призначення пенсії за вислугою років, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити спірну пенсію з 31.08.2022.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надали.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, а також доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення відповідача-1 та зобов`язання відповідача-2 призначити пенсію за вислугою років з 31.08.2022.

Позивачем сплачено за подання позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 1984,80 грн., що підтверджується квитанцією № 4551-6456-8958-4360.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, наслідки вирішення справи судом, суд вважає можливим стягнути на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень, відповідачів по справі, понесені витрати по сплаті судового збору, а саме у розмірі 1323,20 грн. відповідно у сумі 661,60 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись статтями 9, 14, 77-80, 139, 143, 243-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області за № 53 від 06.09.2022 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 31.08.2022.

В решті вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 661,60 грн. (шістсот шістдесят одна гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (; 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 661,60 грн. (шістсот шістдесят одна гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (; 61022, Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.