Справа № 520/10573/22
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА
12 січня 2023 року справа №520/10573/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва Ольга, розглянувши заяву адвоката Мирошниченко Ксенії Павлівни в інтересах ОСОБА_1 про усунення недоліків позовної заяви і додані до неї документи

за позовом ОСОБА_1

до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту,

за участю третьої
особи - Міністерства оборони України,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету Харківського політехнічного інституту (далі по тексту відповідач, вулиця Кирпичова, 2, місто Харків. 61098, ), за участю третьої особи - Міністерства оборони України (далі по тексту - проспект Профспілковий, будинок 6, місто Київ, 03168), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за період з 25.02.2022 по 25.07.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 за період з 25.02.2022 по 25.07.2022.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду позовну заяву у цій справі залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку. На адресу суду у строк, встановлений судом, представник позивача засобами поштового зв`язку надіслав заяву про усунення недоліків позовної заяви разом з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із вказаною позовною заявою зазначає, що з 24.02.2022 виконував дії щодо стримування збройної агресії Російської Федерації та на даний час виконує обов`язки військової служби, а тому позивач був позбавлений можливості користування мобільним телефоном, виходити на зв`язок та залишати місце розташування проходження служби. Вказане було зумовлене постійним перебуванням позивача на нульовій лінії (лінія зіткнення) із військами Російської Федерації. З часом ситуація врегулювалась, у зв`язку з чим позивачу вдалось зв`язатись з адвокатом. На переконання позивача, вказані причини є поважними для поновлення строку звернення до суду.

Вказує, що саме запровадження військового стану на території України, що потягнуло за собою призов позивача на військову службу, проходження військових навчань, та участь у бойових діях, спричинили для позивача перешкоди для своєчасного звернення до суду з цією позовною заявою.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про поважні причин пропуску місячного строку для подання позовної заяви до суду, у зв`язку з чим просив визнати причину пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити пропущений строк.

Розглянувши вказане клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено iнше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

За приписами частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З системного аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи з приводу оскарження наказів про звільнення, проходження публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно визначення наведеного у пункті 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З позовних вимог вбачається, що позивач оскаржує дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 за період з 25.02.2022 по 25.07.2022.

Таким чином, спір у цій справі пов`язаний з проходження позивачем публічної служби (військової служби), тому у даному випадку застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів вбачається, що оскаржуючи дії відповідача вчиненні у період з 25.02.2022 по 25.07.2022, із вказаною позовною заявою позивач звернувся до суду тільки 29.11.2022, тобто з пропуском місячного строку.

Інститут строків в адміністративному процесi сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адмiнiстративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адмiнiстративного суду з позовною заявою за вирiшенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відтак, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місячного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Як зазначає позивач, з 24.02.2022 виконував дії щодо стримування збройної агресії Російської Федерації та на даний час виконує обов`язки військової служби, а тому позивач був позбавлений можливості користування мобільним телефоном, виходити на зв`язок та залишати місце розташування проходження служби. Вказане було зумовлене постійним перебуванням позивача на нульовій лінії (лінія зіткнення) із військами Російської Федерації. З часом ситуація врегулювалась, у зв`язку з чим позивачу вдалось зв`язатись з адвокатом.

Посилання представника позивача на обставини, наведені у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд вважає обґрунтованими, оскільки перебування на службі у військовій частині є поважною причиною пропуску ним строку звернення до суду.

Разом з тим, суд, враховує подання заяви про поновлення строку звернення до суду та обґрунтування причин поважності пропуску звернення до суду, за яких позивач був позбавлений права оскаржити дії відповідача у встановленому законодавстві порядку.

Суд також зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 18.12.2018 №12-р/2018 сформулював юридичну позицію щодо розуміння змісту статей 17, 65 Основного Закону України і визначив, що громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції; тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати додаткові гарантії соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладається обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, встановленими у статті 46 Основного Закону України; закріплення в Конституції України обов`язку держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які захищають Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України, є запорукою його реалізації державою та недопущення зниження рівня соціального захисту цих осіб та членів їхніх сімей (абзаци другий - четвертий пункту 3 мотивувальної частини).

Крім того, 06.04.2022 Конституційний Суд України прийняв Рішення №1-р(II)/2022 у справі № 3-192/2020(465/20), у якому зазначив, що, з урахуванням вимог частини п`ятої статті 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності (частина друга статті 17 Основного Закону України). Крім того, предметом законодавчого регулювання соціального захисту військовослужбовців є питання, пов`язані з тим, що статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни.

Окрім наведеного, Конституційний Суд України у Рішенні від 06.04.2022 №1-р(II)/2022 вказав на необхідність зважати на реалії, пов`язані зі збройною агресією Російської Федерації проти України, роль Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності. Відповідні конституційні принципи є осердям конституційного ладу України, тож від їх захисту залежить його втілення загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина.

Конституційний Суд України звернув увагу на те, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої 20.02.2014, частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими. Починаючи з 24.02.2022 збройна агресія Російської Федерації проти України набула повномасштабного характеру. Головну роль в обороні України відіграють Збройні Сили України та інші військові формування, які своєю мужньою боротьбою здійснюють ефективний захист Української держави та Українського народу.

На переконання Конституційного Суду України, з урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України.

Військовослужбовці, інші громадяни, які залучені до виконання обов`язків оборони держави, виконують обов`язок щодо захисту Вітчизни у Збройних Силах України та інших військових формуваннях не заради отримання спеціальних статусів, зокрема привілеїв, пільг чи компенсацій. Водночас припис частини п`ятої статті 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей, що поширюється не тільки на спеціальні пенсії та допомогу для них, а й підтримку у сфері охорони здоров`я, освіти, а також наданні житла та спеціальних підтримчих заходів під час їх переходу до цивільного життя.

У Рішенні від 06.04.2022 №1-р(II)/2022 Конституційного Суду України, також, наголосив, що виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

Беручи до уваги, що врегулювання відповідних питань належить до розсуду Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України та інших органів державної влади в межах їх конституційних повноважень, Конституційний Суд України також наголосив на тому, що заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України.

Підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Захист суверенітету та територіальної цілісності України є „найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу" (частина перша статті 17 Основного Закону України).

Також, як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 06.04.2022 №1-р(II)/2022, в умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що перебування позивача на службі є поважною причиною пропуску ним строку звернення до суду.

Керуючись статтями 171, 241, 243, 248, 257, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:
Заяву адвоката Мирошниченко Ксенії Павлівни в інтересах ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду у справі №520/10573/22 - задовольнити.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 та поновити такий строк.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА