Справа № 821/4571/14
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 821/4571/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Кубрак І.Ю.,

за участю сторін: представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - Наумової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурору (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01001, ), прокуратури Херсонської області (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, 73000, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1479к про звільнення з посади заступника прокурора Херсонської області;

поновити на посаді заступника прокурора Херсонської області;

стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України Про очищення влади.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року скасовано. Прийнято по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року № 1479к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Херсонської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24 жовтня 2014 року. Зобов`язано Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України Про очищення влади. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Херсонської області допущено до негайного виконання. Справу № 821/4571/14 в частині позовних вимог про стягнення з Генеральної прокуратури України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі направлено на новий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з прокуратури Херсонської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 01 вересня 2020 року в сумі 1 932 459,38 грн (один мільйон дев`ятсот тридцять дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 38 коп.) з утриманням податків та зборів.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року Касаційну скаргу Херсонської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

20.10.2020 року справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та за результатами автоматичного розподілу справ між суддями була передана для розгляду судді Радчуку А.А.

Ухвалою суду від 25.10.2022 року прийнято справу та призначено до розгляду в порядку загального провадження.

05.12.2022 року до суду від Херсонської обласної прокуратури надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що Херсонська обласна прокуратура в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.01.2020 по 01.09.2020, не погоджується, оскільки, на думку відповідача, при обчисленні середнього заробітку позивач припустився методологічної помилки.

У позовній заяві вказано, що з 16 січня 2020 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів», якою підвищено оклад заступника керівника обласної прокуратури, та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) - застосовано коефіцієнт підвищення посадових окладів = 4,23 (34578,00 грн/8170,00 грн). Отже, на думку позивача, за період з 16.01.2020 по 01.09.2020 на його користь має бути стягнуто 412 953, 75 грн.

Відповідач вважає, що позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню та повинні бути зменшені з наступних підстав.

Постановою Верховного Суду від 04.06.2020 позивача поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області, а не заступника керівника Херсонської обласної прокуратури. У свою чергу, постановою № 1155 розмір посадового окладу за посадою заступника прокурора області не визначено.

Ураховуючи викладене, вимоги позивача, якого не переведено до Херсонської обласної прокуратури, щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 412953,75 грн є безпідставними.

Відповідач зазначає, що коефіцієнт підвищення посадових окладів - 4,23 застосовано помилково, оскільки вищезазначеною постановою затверджено посадові оклади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, а не внесено зміни про збільшення посадових окладів до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Отже, для періоду з 16 січня 2020 року по 01 вересня 2020 року застосовується попередній коефіцієнт підвищення посадових окладів - 2,34 (8170,00 грн/3488,00 грн), з урахуванням змін, що вносилися 30 серпня 2017 року до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Відповідно до розрахунку обласної прокуратури (який долучено до відзиву) ця сума повинна складати 252 573,75 грн., а не 412 953,75 грн як зазначено в позовній заяві.

Ураховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Херсонської області в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 160 380,03 грн. задоволенню не підлягає.

Ухвалою суду від 20.12.2023 року було закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті.

Позивач в судове засідання 03.01.2023 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.

В судовому засіданні 03.01.2023 року, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом виконуючого обов`язки Генерального прокурора України від 13 серпня 2010 року №1146к ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника прокурора Херсонської області.

20 березня 2014 року наказом виконуючого обов`язки Генерального прокурора України №230к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника прокурора Херсонської області.

На час набрання чинності Закону №1682-VII ОСОБА_1 з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року сукупно більше одного року, а саме 3 роки 11 місяців, обіймав посади, визначені пунктом восьмим частини першої статті 3 Закону №1682-VII, у зв`язку з чим наказом Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1479к його звільнено із займаної посади відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Вважаючи таке звільнення протиправним позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати наказ Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року №1479к про звільнення з посади заступника прокурора Херсонської області; поновити на посаді заступника прокурора Херсонської області; стягнути з Генеральної прокуратури України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі; зобов`язати Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до позивача заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України Про очищення влади.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2015 року скасовано. Прийнято по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 23 жовтня 2014 року № 1479к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Херсонської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24 жовтня 2014 року. Зобов`язано Генеральну прокуратуру України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України Про очищення влади. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Херсонської області допущено до негайного виконання. Справу № 821/4571/14 в частині позовних вимог про стягнення з Генеральної прокуратури України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 жовтня 2014 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі направлено на новий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 02.09.2020 року №230к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника прокурора Херсонської області з 24.10.2014 року.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Стягнуто з прокуратури Херсонської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 01 вересня 2020 року в сумі 1 932 459,38 грн (один мільйон дев`ятсот тридцять дві тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 38 коп.) з утриманням податків та зборів.

Постановою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року Касаційну скаргу Херсонської обласної прокуратури задоволено частково. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій, дійшли передчасних висновків щодо застосування Постанови № 1155, що призвело до неправильного розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 16 січня 2020 року по 01 вересня 2020 року, також не було враховано приписи абз. 3 п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІX.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право особи на працю захищається Конституцією України. Виплата заробітку за час вимушеного прогулу з вини роботодавця є гарантією можливості реалізації людиною права на працю та захищає працівника від управлінського свавілля.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100), відповідно до пункту 2 розд. ІІ якого середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абз. 4 п. 2 Порядку № 100).

Пунктом 8 розд. ІV вищезазначеного Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Абзацами 1, 2 п. 10 розд. IV Порядку № 100 передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

В матеріалах справи наявна довідка прокуратури Херсонської області про середню заробітну плату позивача від 10.08.2020 № 18-126 вих 20 (далі - Довідка). Згідно Довідки середньоденний заробіток позивача становить 687,50 грн.

Судом встановлено, що в період з 01 грудня 2015 року до 05 вересня 2017 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505) відбулося підвищення розміру посадового окладу позивача з 2790,00 грн. до 3488,00 грн.

Відповідно до п. 10 Порядку коефіцієнт підвищення тарифних ставок та посадових окладів розраховується наступним чином: 3488,00 грн. / 2790,00 грн = 1,25.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 657 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505» внесено зміни, в тому числі і до додатку 2 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур», яка вступила в силу 06.09.2017 року.

Відповідно до внесених змін до схеми посадових окладів працівників прокуратур Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя, військових прокуратур регіонів і прирівняних до них прокуратур (додаток № 2) (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 місячний посадовий оклад заступника керівника обласної прокуратури становив 8170,00 гривень.

Таким чином, відповідно до п. 10 Порядку коефіцієнт підвищення тарифних ставок та посадових окладів, з урахуванням змін, що вносилися 30 серпня 2017 р. до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, розраховується наступним чином: 8170,00 грн./3488,00 грн. = 2,34.

З 16 січня 2020 року набрала чинності постанова КМУ №1155 від 11.12.2019 року «Про умови оплати праці прокурорів».

Таким чином, за період з 24.10.2014 року (наступний день за датою звільнення позивача) по 30.11.2015 року (останній день в цьому періоді, що передував наступному підвищенню посадових окладів) середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу розраховувався наступним чином 687,50 грн. х 276 робочих днів (кількість робочих днів розраховано відповідно до листів Міністерства соціальної політики про розрахунки норм тривалості робочого часу на відповідний рік) = 189750 грн.

За період з 01.12.2015 року по 05.09.2017 року (останній день в цьому періоді, що передував наступному підвищенню посадових окладів) середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу розраховувався наступним чином 687,50 грн. х 1.25 х 441 робочих дня (кількість робочих днів розраховано відповідно до листів Міністерства соціальної політики про розрахунки норм тривалості робочого часу на відповідні роки) = 378984,38 грн.

За період з 06.09.2017 року по 15.01.2020 року (останній день в цьому періоді, що передував наступному підвищенню посадових окладів) середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу розраховувався наступним чином 687,50 грн. х 2.34 х 591 робочих дня (кількість робочих днів розраховано відповідно до листів Міністерства соціальної політики про розрахунки норм тривалості робочого часу на відповідні роки) = 950771,25 грн.

Стосовно розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 16 січня 2020 року по 01 вересня 2020 року суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово висловив свою позицію щодо необхідності застосування п. 7, 8, 10 розд. ІV Порядку № 100 у тому випадку, коли у розрахунковому періоді відбулося підвищення посадових окладів згідно із актами законодавства, зокрема, така позиція викладена у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 826/17798/14.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон № 113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку з чим, внесено ряд змін до Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), зокрема, в тексті Закону № 1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Окрім того, запроваджено обов`язкову атестацію прокурорів, зокрема згідно з п. 7 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Абзацом 3 п. 3 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX також передбачено, що за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

16 січня 2020 року набрала чинності Постанова № 1155, якою, з-поміж іншого, затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур.

При цьому п. 6 Постанови № 1155 установлено, що для прокурорів, умови оплати праці яких затверджені цією постановою, не застосовуються умови оплати праці працівників органів прокуратури, затверджені Постановою № 505.

Отже, внаслідок реформування органів прокуратури в їхній системі відбувалися зміни, що супроводжувались, зокрема, (поетапною) атестацією працюючих прокурорів (усіх рівнів) і переведенням їх на посади відповідно до Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур. У зв`язку із цим відбулось розмежування оплати праці тих прокурорів, які успішно пройшли атестацію і можуть бути переведені на посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, і прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.

Верховний Суд у постанові від 01 липня 2021 року у справі № 826/17798/14 висловив правову позицію з приводу застосування наведених норм права та зазначив, що прокурори, зокрема Генеральної прокуратури України, які не були переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримували/отримують заробітну плату відповідно до Постанови № 505. Водночас, ті прокурори, які переведені на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, отримують заробітну плату згідно з Постановою № 1155 та ст. 81 Закону № 1697-VII. Верховний Суд зауважив, що виплата заробітної плати згідно з Постановою № 1155 і ст. 81 Закону № 1697-VII пов`язувалася із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ).

Зважаючи на мету стягнення середньої заробітної плати при поновленні на посаді (відповідно до ст. 235 КЗпП України), тобто компенсувати втрачений заробіток, колегія суддів вважає, що його розрахунок потрібно проводити на основі того посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту підвищення, якщо таке було у розрахунковому періоді), який отримував би позивач як прокурор (чи прирівняні до нього за посадою прокурори), будучи на тій посаді, з якої його неправомірно звільнили (тобто в Генеральній прокуратурі України, а не в Офісі Генерального прокурора). У вимірі обставин цієї справи і чинного законодавчого регулювання організації прокуратури України, середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, адже його туди з об`єктивних причин не переводили. Водночас, прирівнювати посадовий оклад позивача до прокурорів Офісу Генерального прокурора (для визначення коефіцієнта підвищення при розрахунку середнього заробітку при поновленні на посаді) за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в цю структуру (без попереднього проходження атестації як умови для переведення) суперечило б меті і вимогам Закону № 113-ІХ.

У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що з набранням чинності Постановою № 1155 не всім прокурорам України воднораз збільшили посадові оклади, а тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону № 113-ІХ). Цей процес був триваючим, тож вочевидь виникали ситуації, коли протягом одного періоду прокурори отримували заробітні плати відповідно до різних нормативно-правових актів (відповідно до Постанови № 505 і Постанови № 1155).

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що середня заробітна плата прокурорів не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів встановлених Постановою № 1155 за відсутності факту успішного проходження ними атестації та переведення на посади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур.

Такий висновок Верховний Суд підтримав також, зокрема, у постановах від 01 грудня 2021 року у справі № 640/26041/19, від 20 січня 2022 року у справі № 826/17709/14 та від 28 квітня 2022 року у справі № 826/18143/14.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що для періоду з 16 січня 2020 року по 01 вересня 2020 року застосовується попередній коефіцієнт підвищення посадових окладів - 2,34 (8170,00 грн/3488,00 грн), з урахуванням змін, що вносилися 30 серпня 2017 року до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Таким чином, за період з 16.01.2020 року по 01.09.2020 року (останній день перед поновленням на посаді) середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу розраховується наступним чином 687,50 грн. х 2.34 х 157 робочих дня (кількість робочих днів розраховано відповідно до листів Міністерства соціальної політики про розрахунки норм тривалості робочого часу на відповідний рік) = 252 573,75 грн.

Підсумовуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що остаточна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з прокуратури Херсонської області становить 1 772 079,35 грн. з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурору (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01001, ), прокуратури Херсонської області (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, 73000, ) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з прокуратури Херсонської області (вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, 73000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 01 вересня 2020 року в сумі 1772079,35 грн. (один мільйон сімсот сімдесят дві тисячі сімдесят дев`ять гривень та тридцять п`ять копійок) з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у розмірі 13750 грн. (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень) з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.01.2023 року.

Суддя А.А. Радчук