Справа № 460/171/22
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2023-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 січня 2023 року м. Рівне №460/171/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Євгеюк О.Є.,

відповідача: представник Накопалов Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування припису від 06.12.2021 №765ДК/289Пр/03/01/-21.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оспорюваний припис не узгоджується з положеннями чинного законодавства, оскільки підстави для зміни цільового призначення земельної ділянки відсутні.

Ухвалою суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08.02.2022, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 08.02.2022 відкладено підготовче засідання на 10.03.2022 у зв`язку з неявкою сторін, продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

11.02.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки спірний припис внесено у повній відповідності з вимогами чинного законодавства.

Підготовче засідання 10.03.2022 не відбулося у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. Ухвалою суду від 10.03.2022 відкладено підготовче засідання на 07.04.2022.

Ухвалою суду від 07.04.2022 розгляд справи відкладено до закінчення в Україні воєнного стану.

Ухвалою суду від 11.08.2022 призначено підготовче засідання на 29.09.2022.

Підготовче засідання 29.09.2022 відкладено на 25.10.2022 у зв`язку з неявкою позивача.

Ухвалою суду від 25.10.2022 підготовче засідання відкладено на 10.11.2022 за клопотанням відповідача.

У підготовчому засіданні 25.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 06.12.2022.

У судовому засіданні 06.12.2022 розгляд справи відкладено на 15.12.2022 за клопотанням представника відповідача.

У судовому засіданні 15.12.2022 оголошено перерву до 05.01.2023.

У судовому засіданні 05.01.2023 закінчено розгляд справи ухваленням рішення.

Представник позивача судовому засіданні позов підтримав та суду пояснив, що на земельній ділянці, зміну цільового призначення якої вимагає провести оспорюваний припис, розташовано житловий будинок із вбудованим магазином.

Будинок використовується позивачем як житло та як об`єкт підприємницької діяльності: магазин розташовано на першому поверсі будівлі, а житло на другому.

Вказав, що, проводячи реконструкцію житлового будинку під житловий будинок з вбудованим магазином, позивач діяла з дотриманням вимог містобудівної документації. У проектній документації, будівельному паспорті та декларації зазначала про будівництво саме житлового будинку з вбудованим магазином на земельній ділянці площею 0,0577га з кадастровим номером :02:004:0778 із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), якою вона володіє і користується на законних підставах.

Посилаючись на норми Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій", зазначив, що зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель не є зміною її цільового призначення, а, отже, не потребує проходження процедур, які відповідно до земельного законодавства, застосовуються під час зміни цільового призначення (розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, його затвердження тощо).

Звернув увагу суду на те, що позивач, як платник податку другої групи звільнена від сплати земельного податку, а тому доводи відповідача про втрати місцевого бюджету, зумовлені фактичним використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням, є безпідставними.

Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суду пояснив, що під час проведення планової перевірки державним інспектором було встановлено фактичне використання позивачем частини земельної ділянки для обслуговування будівель торгівлі, тобто, для здійснення підприємницької діяльності з метою отримання прибутку.

Таке використання не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки земельна ділянка належить до категорії землі житлової та громадської забудови, за видом використання - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Посилаючись на норми Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій", Закону України "Про оцінку земель", Закону України "Про Державний земельний кадастр", зазначив, що позивач, використовуючи земельну ділянку у підприємницькій діяльності, не подала державному реєстратору заяву про зміну виду використання земельної ділянки та не погодила таку зміну з органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, тобто порушила вимоги наведених нормативних актів.

Отже, спірний припис є законним, обґрунтованим та таким, що внесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.10.2021 (індексний номер 281476748) ОСОБА_1 є власником об`єкта житлової нерухомості - житлового будинку з вбудованим магазином, що розташований у АДРЕСА_1 (а.с.13).

Вказаний об`єкт нерухомого майна збудований на земельній ділянці площею 0,0577га з кадастровим номером :02:004:0778, що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Цільове призначення зазначеної земельної ділянки: 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Категорія земель: землі житлової та громадської забудови. Форма власності приватна (а.а.с.27, 51).

Введення об`єкта в експлуатацію після реконструкції проведено на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 25.09.2020 (а.а.с.17-20).

Відповідно до зазначеної декларації проведено реконструкцію житлового будинку під житловий будинок з вбудованим магазином (за адресою: АДРЕСА_1 ) з такими показниками: 40,4 кв.м - торговельна площа, 27,2 кв.м - допоміжна торговельна, 35,9 кв.м - житлова площа, 100,00 кв.м - допоміжна (підсобна) площа. Загальна площа об`єкта - 203,6 кв.м.

Державним інспектором у сфері держаного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Рівненської області Салій Л.М. на виконання вимог наказу Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06.12.2021 №765-ДК/723/АП/09/01/-21 проведено планову перевірку дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельної ділянки приватної форми власності площею 0,0577га, категорія земель землі житлової та громадської забудови, кадастровий номер :02:004:0778, яка розташована на території Костопільської міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області, за наслідками якої складено акт від 06 грудня 2021 року №765ДК/723АП/09/01-21 (а.а.с.9-10).

У цьому акті зафіксовано порушення вимог ст.20 Земельного кодексу України, ст.6 Закону України "Про землеустрій", ст.20 Закону України "Про оцінку земель" (зміна виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель), що призводить до порушення ведення обліку земель і формування звітності із земельних ресурсів та до втрати місцевим бюджетом надходження від недоотримання плати за землю.

Зокрема, в акті від 06.12.2021 №765ДК/723 АП/09/01-21 зазначено, що частина вказаної земельної ділянки є джерелом отримання прибутку і фактично використовується для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку, що відповідає коефіцієнту 2.5 замість 1.

У зв`язку з виявленими порушеннями, державним інспектором було внесено гр. ОСОБА_1 припис від 06 грудня 2021 року №765ДК/289ПР/03/01/-21, яким останню зобов`язано вжити заходи щодо зміни виду використання земельної ділянки до 06.01.2022 (а.с.11).

Вважаючи зазначений припис протиправним, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.187 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначено нормами Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.06.2003 №963-IV (далі Закон №963-IV).

Відповідно до ст.4 Закону №963-IV, об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

За приписам ст.9 Закону №963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно з ч.1 Земельного кодексу України, при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Статтею 91 Земельного кодексу України визначено обов`язки власників земельних ділянок, до яких належить, зокрема, забезпечення використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування визначає Закон України "Про землеустрій" від 22.05.2003 №858-IV (далі Закон №858-IV).

Згідно із ст.1 Закону №858-IV, цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення.

Відповідно до ст.6 Закону №858-IV, землеустрій базується на таких принципах:

а) дотримання законності;

б) забезпечення науково обґрунтованого розподілу земельних ресурсів між галузями економіки з метою раціонального розміщення продуктивних сил, комплексного економічного і соціального розвитку регіонів, формування сприятливого навколишнього природного середовища;

в) організації використання та охорони земель із врахуванням конкретних зональних умов, узгодженості екологічних, економічних і соціальних інтересів суспільства, які забезпечують високу економічну і соціальну ефективність виробництва, екологічну збалансованість і стабільність довкілля та агроландшафтів;

г) створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю;

ґ) забезпечення пріоритету сільськогосподарського землеволодіння і землекористування;

д) забезпечення пріоритету вимог екологічної безпеки, охорони земельних ресурсів і відтворення родючості ґрунтів, продуктивності земель сільськогосподарського призначення, встановлення режиму природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення;

е) відкритості та доступності документації із землеустрою, публічності її погодження та затвердження.

Стаття 19 Земельного кодексу України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ч.1 ст.20 Земельного кодексу України, при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення.

При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

За приписами ч.2 ст.20 Земельного кодексу України, віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності, віднесених до категорій земель житлової та громадської забудови, земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а також земельних ділянок (крім земельних ділянок, розташованих на територіях, об`єктах природно-заповідного фонду), на яких розташовані будівлі, споруди, що є у приватній власності землекористувача, який використовує земельні ділянки на правах постійного користування, оренди, емфітевзису, суперфіцію, може здійснюватися землекористувачем. У такому разі зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує прийняття рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, який здійснює розпорядження відповідною земельною ділянкою.

Відповідно до ч.3 ст.20 Земельного кодексу України, категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Згідно з ч.4 ст.20 Земельного кодексу України, при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки належність земельної ділянки до відповідної функціональної зони визначається за даними Державного земельного кадастру.

Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.5 ст.20 Земельного кодексу України, класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

Згідно з п.1.2 розд.І Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за №1011/18306 (далі КВЦПЗ), код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі.

КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів (п.1.3 розд.І КВЦПЗ).

Відповідно до ст.20 Закону України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 №1378-IV (далі Закон №1378-IV), за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з Додатком 8 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 (далі Методика №1147), коефіцієнт, який враховує цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код згідно з КВЦПЗ 02.01) -1, а коефіцієнт, який враховує цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код згідно з КВЦПЗ 03.07) 2.5.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI (далі Закон №3613-VI), відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:

а) щодо категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації;

на підставі технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель;

б) щодо виду цільового призначення в межах певної категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, залежно від яких встановлюються коефіцієнти, що характеризують функціональне використання земельної ділянки.

Зазначені коефіцієнти, згідно з Методикою №1147, є складовою формули визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка в силу ст.271 Податкового кодексу України є базою оподаткування платою за землю.

При цьому, зміна виду використання земельної ділянки (в межах однієї категорії та цільового призначення), яка належить особі на праві приватної власності можлива, але порядок вказаної зміни не врегульовано земельним законодавством України.

Як встановлено судом, земельна ділянка площею 0,0577га з кадастровим номером :02:004:0778, що належить ОСОБА_1 на праві власності належить до категорії земель житлової та громадської забудови, має цільове призначення: 02.01 Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

При цьому, житловий будинок з вбудованим магазином використовується позивачем не лише як об`єкт підприємницької діяльності, а також як житло.

Зокрема, згідно з будинковою книгою, виданою на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЕЕК 636174 від 22.10.2014, у будинку, що розташований на спірній земельній ділянці (за адресою: АДРЕСА_1 ) з 23.09.2015 зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за твердженням позивача є її батьком (а.а.с.14-16).

Зазначені обставини відповідачем не спростовано, зворотного не доведено.

Відповідно до КВЦПЗ, визначено код цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 02.01, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі - 03.07. Тобто, це два різних види цільового призначення.

Отже, враховуючи те, що згідно з КВЦПЗ, земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, мають різні коди цільового призначення, а житловий будинок реконструйовано в житловий будинок з вбудованим магазином, то змінити цільове призначення земельної ділянки площею 0,0577га з кадастровим номером :02:004:0778 не можливо, оскільки не можливо виокремити магазин із житлового будинку та, відповідно, не можливо створити окремий об`єкт земельних відносин - земельну ділянку, на якій розташовано будівлю торгівлі.

Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено, як саме повинна діяти фізична особа як суб`єкт земельних відносин у разі, якщо на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомості, що використовується одночасно як житло та як будівля торгівлі.

Законом не визначено обов`язку такої фізичної особи змінити вид використання земельної ділянки (в межах однієї категорії та цільового призначення) шляхом надання переваги виду з кодом 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі над видом 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відтак, спонукання відповідачем позивача вчинити дії, не передбачені чинним законодавством, є протиправним, не відповідає засадам правового порядку, встановленим ст.19 Конституції України, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Щодо втрати місцевим бюджетом надходжень від недоотримання плати за землю у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає таке.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань від 08.10.2018, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець з 05.10.2018, номер запису 2 598 000 0000 005276, основний вид економічної діяльності згідно з КВЕД - 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (а.с.7).

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку від 10.10.2018 №396, ОСОБА_1 з 01.11.2018 обрала спрощену систему оподаткування, 2 група, із сплатою єдиного податку у розмірі 20% мінімальної заробітної плати із такими видами господарської діяльності згідно з КВЕД: 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Місце провадження господарської діяльності: територія України, АДРЕСА_2 (а.с.8).

Судом встановлено, що житловий будинок з вбудованим магазином (розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) використовуються позивачем як для здійснення власної господарської діяльності (надання послуг салоном краси), так і для здавання в оренду вбудованого приміщення магазину згідно з укладеним договором користування нежитловим приміщенням від 03.01.2020 (а.с.26).

Відповідно до пп.4 п.297.1 ст.297 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Відповідно, позивач, як фізична особа підприємець, яка володіє земельною ділянкою під належним їй на праві власності житловим будинком з вбудованим магазином, та використовує таку земельну ділянку, зокрема, і для провадження підприємницької діяльності, звільнена від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку як платник єдиного податку другої групи.

Таким чином, проаналізувавши спірний припис від 06.12.2021 №765ДК/289Пр/03/01/-21, суд дійшов висновку що такий, як акт суб`єкта владних повноважень індивідуальної дії, не відповідає критеріям, встановленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо обґрунтованості (з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), розсудливості та пропорційності (з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія)).

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у разі звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен дати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень під час прийняття того чи іншого рішення, вчинення дії, і перевірити їх відповідність критеріям правомірності, які закріплені у ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У спірних правовідносинах відповідач не виконав покладений на нього обов`язок, не довів правомірності спірного припису, а позивач довела свої позовні вимоги.

Отже, позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що за подання адміністративного позову ОСОБА_1 згідно з квитанцією від 22.12.2021 сплатила судовий збір у сумі 908,00грн (а.с.1, зворот).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, сплачений судовий збір у зазначеній сумі належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання протиправним та скасування припису задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 06 грудня 2021 року №765ДК/289Пр/03/01/-21.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул.Симона Петлюри, буд.37, м.Рівне, 33013; ідентифікаційний код юридичної особи 39768252).

Повне рішення складено 10 січня 2023 року.

Суддя О.М. Дудар