Справа № 126/2420/22
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2420/22

Провадження № 2-а/126/7/2023

"10" січня 2023 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, поліцейського СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревного Андрія Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, поліцейського СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревного А.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі з тих підстав, що як стверджує 23.11.2022 поліцейським СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревним А.М. в м. Бершадь по вул. Марії Заньковецької було винесено постанову серії БАВ № 176207 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Відповідно до змісту постанови, на думку сержанта поліції ОСОБА_2 він, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого ніби то на скло встановлено додаткові предмети та нанесено на скло покриття, які обмежуютьоглядовість, а саме затоноване лобове скло тонувальною плівкою чорного кольору, чим він порушив вимоги п. 31.4.7 ПДР України. Вважає вказану постанову незаконною та такою, яка підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Сержант поліції Безкревний А.М. відразу написав постанову про адміністративне правопорушення, однак розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП, якими він не мав можливості скористатись. Жодний доказів того, що він порушив правила дорожнього руху відповідач 2 не надав. За приписами ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу. Незважаючи на його незгоду з правопорушенням, відповідач порушив вимоги згаданої статті і не склав прогтокол, як того вимагають норми матеріального права. За ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто відповідальність за ч.1 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється. Притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП відбулось через порушення на думку відповідача 2 п. 31.4.7 ПДР України, оскільки він керував транспортним засобом, на лобове скло якого нанесено покриття, що обмежує оглядовість з місця водія і погіршує його прозорість. Пунктом 31 ПДР України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання. Приписами п. 31.4 розділу 31 ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно з законодавством за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам. У наведеному пункті ПДР України викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється експлуатація таких транспортних засобів, до яких, зокрема п.п. 31.4.7 в ПДР України віднесено встановлені на скло додаткові предмети або нанесені покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю. Для перевірки ступеня пропускання видимого світла (світлопропускання) використовуються спеціальні вимірювальні прилади. Ступінь світлопропускання скла визначається відповідно до ГОСТ 27902-88 за таких умов: температура повітря 20±5°С; тиск 80-106 кПа; відносна вологість повітря 60±20%. В першу чергу ступінь пропускання світла (тонування) проводиться працівником поліції спеціальним, повіреним сертифікованим приладом - тауметром. Оскільки ступінь тонування скла автомобіля Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_1 повинна визначатись спеціальним сертифікованим засобом вимірювальної техніки, що відповідачем 2 зроблено не було, тому зазначені обставини у постанові БАВ № 176207 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП за порушення вимог п. 31.4.7 ПДР України є недостовірним та необгрунтованими. Просить скасувати постанову серії БАВ № 176207 від 23.11.2022 відносно нього за ч.1 ст. 121 КУпАП, провадження у справі закрити; стягнути на його користь 496 грн. 20 коп. витрат зі сплати судового збору та 3825 грн. витрат на правову допомогу.

Представник відповідача ГУНП у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого не визнає позовних вимог, вважає їх безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав. 23.11.2022 працівниками поліції було зупинено ОСОБА_1 під керуванням транспортним засобом Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_1 . Інспектором СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревним А.М. винесено постанову БАВ № 176207 відносно ОСОБА_1 за порушення вимог п. 31.4.7 ПДР України. ГУНП вважає, що спірна постанова складена уповноваженою особою у відповідності до вимог чинного КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджені Наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395, інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України. Постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст.ст. 258, 283 КУпАП. ГУНП у Вінницькій області наголошує, що стягнення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП накладено в межах наданих йому повноважень і під час виконання службових обов`язків та були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України, зафіксовані у постанові про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 176207 від 23.11.2022. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ГУНП у Вінницькій області витрат на правничу допомогу. Вказана адміністративна справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, що в свою чергу свідчить про неспівмірність заявленого гонорару. Окрім того, визначаючи розмір відшкодування витрат на правничу допомогу, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір гонорару має бути не більшим, ніж достатньо для відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Така правова позиція узгоджується з судовою практикою, зокрема в постанові Верховного Суду, Касаційного адміністратвиного суду від 12.08.2020 у справі № 340/2449/19; постанові Верховного Суду, Касаційного адміністративного суду від 12.08.2020 у справі № 340/2449/19, яка є обов`язковою для врахування з огляду на приписи ч.5 ст. 242 КАС України; постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 у справі № 480/1576/20; ухвалі Вінницького окружного адміністративного суду від 11.08.2022 у справі № 120/3689/22; ухвалі Рівненського окружного адміністративного суду від 11.05.2022 у справі № 460/4392/22. Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснювався у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно постанови серії БАВ № 176207 від 23.11.2022, 23.11.2022 о 12 год. 45 хв. в м. Бершадь по вул. М.Заньковецької водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого встановлено на скло додаткові предмети та нанесено покриття, які обмежують оглядовість, а саме затоноване лобове скло тонувальною плівкою чорного кольору, чим порушив п.п. 31.4.7 ПДР України.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення визначено відповідними статтями КУпАП, а процедура оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами ч.5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу.

Незважаючи на незгоду позивача ОСОБА_1 з правопорушенням, відповідач поліцейський СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревний А.М. порушив вимоги згаданої статті і не склав прогтокол, як того вимагають норми матеріального права.

За ч. 1 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто відповідальність за ч.1 ст. 121 КУпАП настає у разі керування водієм транспортним засобом, що має технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП відбулось через порушення на думку відповідача поліцейського СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревного А.М. п. 31.4.7 ПДР України, оскільки позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом, на лобове скло якого нанесено покриття, що обмежує оглядовість з місця водія і погіршує його прозорість.

Пунктом 31 ПДР України, затверджених Постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 встановлені вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Приписами п. 31.4 розділу 31 ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно з законодавством за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті ПДР України викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється експлуатація таких транспортних засобів, до яких, зокрема п.п. 31.4.7 в ПДР України віднесено встановлені на скло додаткові предмети або нанесені покриття, які обмежують оглядовість з місця водія і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю.

Для перевірки ступеня пропускання видимого світла (світлопропускання) використовуються спеціальні вимірювальні прилади. Ступінь світлопропускання скла визначається відповідно до ГОСТ 27902-88 за таких умов: температура повітря 20±5°С; тиск 80-106 кПа; відносна вологість повітря 60±20%.

В першу чергу ступінь пропускання світла (тонування) проводиться працівником поліції спеціальним, повіреним сертифікованим приладом - тауметром.

Оскільки ступінь тонування скла автомобіля Mercedes-Benz державний номерний знак НОМЕР_1 повинна визначатись спеціальним сертифікованим засобом вимірювальної техніки, що відповідачем поліцейським СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревним А.М. зроблено не було, тому зазначені обставини у постанові БАВ № 176207 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП за порушення вимог п. 31.4.7 ПДР України є недостовірним та необгрунтованими.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно роз`яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати свідчення позивача. Проте, такі докази відсутні. Відповідачем не було вжито таких заходів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року з подальшими змінами та доповненнями, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Так, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачами не спростовані.

За вищевикладених обставин, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими та доведеними, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд , як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта власних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4)змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

П.1 ч.1 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи із вказаної норми, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні з адміністративним позовом до суду було сплачено судовий збір в сумі 496,20 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ "ПриватБанк" № 0.0..1 від 28.11.2022.

Відтак, враховуючи засади виваженості, розумності та справедливості, суд приходить до висновку щодо задоволення вимоги про стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача, а саме: витрат по оплаті судового збору в сумі 496,20 грн.

Згідно ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Рижавським С.С. укладено Договір про надання правничої допомоги № 28/11-22 від 28.11.2022.

Згідно розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс:

- вивчення матеріалів адміністративної справи (45 хв. * 900 грн/год) - 675 грн.;

- підготовка позовної заяви про скасування постанови (3 год. 30 хв. * 900 грн/год) - 3150 грн.

Відповідно до квитанції серії РС № 0005 до договору про надання правової допомоги № 28/11-22 від 28.11.2022 позивачем ОСОБА_1 сплачено 3825 грн.

Таким чином, витрати позивача в розмірі 3825 грн на професійну правничу допомогу доводяться належними і допустимим доказами.

Разом з тим, суд враховує, що предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність оформлених процесуальних документів не є значними.

Також суд бере до уваги, що ця справа має ознаки типової, а зміст позовних вимог та їх правове обґрунтування переважно засновані на висновках Верховного Суду.

Відтак суд доходить висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на правничу допомогу неспівмірний зі складністю справи та непропорційний предмету спору.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, як зазначено у пунктах 268-269 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи, оскільки надані стороною докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та від 31.07.2020 у справі № 301/2534/16-ц.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу, суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 3825 грн., на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1912,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 121 КУпАП, ст.ст. 5, 14, 72-79, 132, 134, 139, 205, 241-246, КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (, вул. Театральна 10, м. Вінниця), поліцейського СРПП ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Безкревного Андрія Миколайовича (вул. Будкевича 13, м. Бершадь Гайсинського району Вінницької області) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАВ № 176207 від 23.11.2022 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 496,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1912,50 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Гуцол