Справа № 730/665/22
Суддя: Луговець О. А.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/665/22
Провадження № 2-а/730/1/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2023 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Чорнухи Н.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням учасників) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ДП18 №725556 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вказана постанова відповідача від 07.12.2022р. є незаконною, оскільки Правил дорожнього руху не порушував, так як під час проїзду блок-посту в його автомобілі були ввімкнені протитуманні фари та денні ходові вогні; на вимогу поліцейського здійснив зупинку у вказаному ним місці й відстань до пішохідного переходу не вимірювалась; огляд автомобіля поліцейським не проводилась й незрозуміло яким чином ним встановлювалась відсутність аптечки, вогнегасника, знаку аварійної зупинки; жодні докази на підтвердження факту скоєння ним даних правопорушень в поліцейського відсутні.

Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Зазначив, що оскаржує постанову відповідача в повному обсязі як за ч.2 ст.122 КУпАП, так і за ст.125 КУпАП, оскільки жодного з цих порушень не допускав, а в прохальній частині свого позову помилково послався лише на норму КУпАП, яка передбачає більш суворе адміністративне стягнення.

Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку процесуальних документів на офіційну адресу електронної пошти (ч.1 ст.268, ч.2 ст.269 КАС України), але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, про причини неприбуття не повідомив, подав витребувані судом докази та відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні вимог позивача, оскільки винесена щодо нього адмінпостанова є законною та обгрунтованою, доказом правомірності рішення інспектора поліції є запис з портативного відеореєстратора, порушень прав позивача при розгляді адмінсправи не було допущено, стягнення накладено в межах санкції ч.2 ст.122 КУпАП, тоді як переконливих доказів своєї невинуватості позивачем не надано.

Неявка належним чином сповіщеного відповідача в даному випадку з огляду на приписи ч.3 ст.268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

За змістом положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача; у таких випадках суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони; при цьому, має бути дотриманий порядок (процедура) провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Приписами ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновок експерта, речові докази, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протокол про вилучення речей і документів, а також інші документи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що інспектором взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Олійником Ігорем Олеговичем 07 грудня 2022 року була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №725556 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ст.125, ст.36 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн, який 07 грудня 2022 року о 10-08 год. на 235км+500м автодороги М06 Київ-Чоп, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався за межами населенного пункту в період з 01 жовтня по 01 травня без увімкненого ближнього світла фар, при цьому здійснював зміну напрямку руху, переміщування та зупинку, чим порушив вимоги п.9.8 ПДР. Здійснюючи зупинку на вимогу поліцейського, здійснив зупинку ближче 10м від пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2 та дорожнім знаком 5.38, чим порушив п.2.4, 15.9г ПДР. Керував транспортним засобом, не укомплектованим справним вогнегасником, медичною аптечкою та знаком аварійної зупинки, чим порушив п.31.4.7є ПДР.

Копія даної постанови була отримана ОСОБА_1 в день її винесення, де також зазначено, що проводилась відеофіксація на портативний відеореєстратор БК475048.

Позовна заява ОСОБА_1 подана суду 16 грудня 2022 року, тобто, в межах визначеного ст.289 КУпАП, ч.2 ст.286 КАС України десятиденного строку на оскарження.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст.125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху (ПДР), крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, - тягнуть за собою попередження.

Відповідно до п. 9.8 ПДР, під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях. З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Таким чином, вказана норма містить загальне правило (необхідність за визначених обставин і у визначений період увімкнення денних ходових вогнів) та виключення з даного правила (за тих же обставин і в той же період увімкнення ближнього світла фар в разі відсутності в конструкції транспортного засобу денних ходових вогнів).

Вказаний пункт ПДР за описаних в ньому умов та обставин прирівнює ближнє світло фар до денних ходових вогнів.

При цьому, відповідно до п.1.10 ПДР денні ходові вогні - це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

З вищенаведеного слідує, що ближнє світло фар відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів, це правило фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні із вимогами розділу 19 ПДР, незважаючи на те, що згідно п.9.1 ПДР, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також і попереджувальним сигналом. Прирівнюючи ближнє світло фар до денних ходових вогнів, законодавець відносить перші саме до зовнішніх світлових приладів (як і денні ходові вогні), а не до попереджувальних сигналів (п.9.1 ПДР).

Недотримання цього правила слід тлумачити як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що передбачено диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП, тоді як твердження позивача про необхідність кваліфікації даного порушення ПДР за ст.125 КУпАП є помилковим.

Відповідно до п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.

Пунктом 15.9г заборонено заборонено зупинку на пішохідних переходах і ближче 10м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Дорожній знак 5.38 «Пішохідний перехід» та дорожня розмітка 1.14.2 «зебра» - позначають нерегульований і регульований пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з п.31.4.7є ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, відсутні: медична аптечка з нанесеними на неї відомостями про тип транспортного засобу, для якого вона призначена, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі, мікроавтобусі, тролейбусі, автомобілі, що перевозить небезпечний вантаж; знак аварійної зупинки (миготливий червоний ліхтар), який відповідає вимогам стандарту, - на мотоциклі з боковим причепом, легковому, вантажному автомобілі, колісному тракторі, автобусі; працездатний вогнегасник на легковому, вантажному автомобілі, автобусі.

Як вбачається з наданого відповідачем відеозапису з технічного засобу БК475048, що є додатком до оскаржуваної постанови, на ньому зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який рухався на габаритних та протитуманними вогнях й без увімкненого ближнього світла фар (були ввімкнені водієм безпосередньо перед наближенням до стаціонарного посту поліції), на що інспектор поліції вказав позивачу, а той послався на наявність в його автомобілі денних ходових вогнів. При цьому, пропозиції поліцейського пересвідчитись у відсутності в конструкції даного автомобіля денних ходових вогнів шляхом перемикання режимів «Авто», «0» ОСОБА_1 проігнорував, натомість тривалий час безпідставно сперечався.

Одночасно суд зважує на ту обставину, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівником поліції не заперечував керування автомобілем без увімкненого ближнього світла фар, просив обмежитись попередженням, а наявність у конструкції його транспортного засобу денних ходових вогнів позивачем не підтверджена ніякими доказами. Долучений ОСОБА_1 до адміністративного позову лист-відповідь ЦБДРтаАС МВС України від 09.10.2013р. на ім`я ОСОБА_2 стосується лише параметрів денних ходових вогнів, які використовуються на транспортних засобах, а також вимірювальних пристроїв, якими користуються працівники Державтоінспекції для ідентифікації таких пристроїв, проте жодним чином не підтверджує їх наявності в автомобілі позивача на момент зупинки відповідачем.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він ввімкнув режим світлових приладів «Авто» і не є спеціалістом та не знає напевно чи то були денні ходові вогні, не заслуговують на увагу, оскільки в силу п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, в зв`язку з чим позивач у разі своєї необізнаності з окресленого питання у даній ситуації повинен був рухатись з увімкненим ближнім світлом фар.

На продемонстрованому відеозаписі візуально чітко видно розміщений на проїзній частині дороги пішохідний перехід «зебра» та відповідний дорожній знак, що його позначає, а також те, що автомобіль ОСОБА_1 зупинився і його задня частина знаходиться на відстані близько 2м від цього пішохідного переходу.

Доводи ОСОБА_1 щодо зупинки ним автомобіля в тому місці, на яке вказав інспектор поліції, є безпідставними, оскільки в силу п.2.4 ПДР водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, тобто, не ближче 10м від пішохідного переходу (15.9г ПДР).

Крім того, згідно змісту відеозапису неодноразові вимоги інспектора поліції пред`явити для перевірки комплектність транспортного засобу на предмет наявності в ньому медичної аптечки, знаку аварійної зупинки та справного вогнегасника ОСОБА_1 проігнорував, повідомивши, що в автомобілі не відчиняється багажник. Така позиція позивача суперечить вимогам ПДР та дає підстави для висновку про відсутність вказаних елементів конструкції в керованому ним транспортному засобі, а доказів протилежного позивач суду не надав.

Поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його права, а сама процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідала вимогам КУпАП.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 25 червня 2020 року в справі №520/2261/19, хоча приписами ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доказування правомірності свого рішення й покладено на відповідача - суб`єкта владних повноважень, проте це не виключає визначеного в ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких грунтуються його вимоги.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів, які б спростовували правильність встановлених відповідачем в оскаржуваній постанові обставин, ОСОБА_1 надано не було. Натомість, позивачем на підтвердження своєї позиції висловлено лише суб`єктивну думку, що не має жодного нормативного та доказового підґрунтя, тоді як досліджений у судовому засіданні відеозапис відповідача повністю спростовує твердження позивача про його невинуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП.

Відповідно до ст.293 КУпАП, ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена відповідачем щодо позивача на законних підставах й у межах службових повноважень, адміністративне стягнення накладено у відповідності до санкцій ч.2 ст.122, ст.125, ст.36 КУпАП, а тому вимоги позивача про її скасування є необгрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позовних вимог по суті спору суд повністю відмовляє, то у відповідності до ст.139 КАС України понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись Правилами дорожнього руху, ст.7, 9, 36, 122, 125, 245, 246, 249, 251, 252, 268, 278-280, 285, 289, 291, 293 КУпАП, ст.2, 5, 11-30, 72-79, 90, 139, 238, 241-250, 257-262, 268-272, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому ст.272 КАС України.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець