Справа № 240/15823/22
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/15823/22

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Г.В.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

11 січня 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо відмови у призначені пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ) , виходячи з розміру пенсії 90% від суми заробітної плати згідно довідок, виданих Офісом Генерального прокурора від 13.01.2022 №21-6зп про складові заробітної плати /грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії з 17.06.2022.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення №0600-0207-8/45352 від 27.06.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-111 є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років із 17 червня 2022 року, з урахуванням довідки про складові заробітної плати, виданої Офісом Генерального прокурора від 13 січня 2022 року №21-6зп, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХII.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданим 26 березня 2011 року Богунським РВ УМВС України в Житомирській області.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 АС НОМЕР_2 із 13.04.2004 року позивача було призначено на посаду помічника прокурора м.Житомира.

Позивач в органах прокуратури працює із 13.04.2004 по теперішній час, сплачуючи внески до Пенсійного фонду.

ОСОБА_1 , 17.06.2022 звернувся із зверненням до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Загальний трудовий стаж за вислугу років позивача, на день звернення для призначення пенсії, складає 20 роки 22 дні, в тому числі стаж роботи на посадах прокурора становить 17 років 09 місяці 01 день, та половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання - 2 роки 3 місяців 21 день, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_3 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №0600-0207-8/45352 від 27.06.2022 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки, на думку відповідача, позивач не має достатнього спеціального стажу для призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», оскільки стаж за вислугу років становить 20 років 22 дні, а відповідно до вимог Закону необхідно 25 років.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП (в редакції 12 липня 2001 року), які діяли на початок проходження позивачем служби в органах прокуратури України (13.04.2004), а не Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року, який діяв на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії (17.06.2022). Положеннями статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14 жовтня 2014 року збільшено стаж роботи прокурорів, який дає право на пенсію за вислугою років, у порівнянні зі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХП (в редакції 12 липня 2001 року), з 20 до 25 років, що є звуженням моїх прав в розумінні Конституції України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла до 01 жовтня 2011 року) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 процентів від суми їхньої місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержувані перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 процентів місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ. Зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років.

Із 15 липня 2015 року стаття 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратила чинність, у зв`язку із набранням чинності нового Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

Згідно зі статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії 17 червня 2022 року, спірні правовідносини підлягають вирішенню за нормами Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI.

Вислуга років позивача станом на час звернення із заявою про призначення пенсії складала 20 років 22 дні, у тому числі 17 років 09 місяців 01 день на прокурорських посадах.

Тобто, вислуга років позивача є меншою від 25 років, визначених частиною першою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI, що не надає позивачу право на призначення пенсії за вислугу років.

Із рішення суду першої інстанції вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 12 липня 2001 року № 2663-ІІІ), позивач пов`язував з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, призвела до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на те, що зміни в законодавстві, які звужують зміст та обсяг існуючих прав, не повинні застосовуватися, оскільки у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року, чинній до 30 вересня 2011 року, пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Станом на 30 вересня 2011 року у позивача був відсутній стаж роботи 20 років, а тому у період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII у редакції від 26 липня 2001 року позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років.

Відтак, при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 265/6322/16-а, від 11 червня 2020 року у справі № 265/2627/17 та від 08 листопада 2021 року у справі № 404/5325/17, від 02 серпня 2022 року у справі № 640/3085/19.

Щодо посилань позивача на те, що він мав обґрунтовані очікування на отримання пенсії на умовах, що діяли на момент початку роботи, колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у рішенні «Великода проти України» (№ 43331/12), законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII він не набув права на призначення пенсії за вислугу років, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області правомірно відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років.

Посилання суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 є недоречним, оскільки правовідносини у зазначеній справі і справі яка розглядається не є подібними. Справа № 5-рп/2005 стосувалася ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року, відповідно до якої передбачене право на пенсію за віком на пільгових умовах працівникам з шкідливими та важкими умовами праці. Зазначена норма Закону ніяким чином прокурорів не стосується.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.