Справа № 480/4321/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2023 року Справа № 480/4321/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глазька С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ", в якій просить:
- стягнути з відповідача на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції у розмірі 101712,96 грн.;
- стягнути з відповідача на користь Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 213,57 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2021 рік, що наданий відповідачем до відділення Фонду, визначена середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача - 54 особи. Позивач зазначає, що згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у відповідача у 2021 році повинно було бути працевлаштовано дві особи з інвалідністю, однак за даними звіту працювала тільки одна особа. Позивач вказує на те, що у відповідності до викладених приписів законодавства, відповідач не виконав норматив по створенню 1 робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році, у зв`язку з чим відділенням Фонду було нараховано адміністративно-господарські санкції у розмірі 101712,96 грн., які відповідач, враховуючи норму частини 4 ст. 20 Закону, повинен був сплатити до 15 квітня наступного року, в якому відбулося порушення нормативу. Позивач зазначає, що статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» визначено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення. Зазначає, що відділенням Фонду здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати адміністративно - господарської санкції, що становить 213,57 грн.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що чинне законодавство України не покладає обов`язку на підприємства, установи та організації здійснювати самостійний пошук працівників осіб з інвалідністю. Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для їх працевлаштування. Саме до обов`язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування осіб з інвалідністю, бо саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію. Адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
Зазначає, що відповідачем у 2021 році створено 2 робочих місця для осіб з інвалідністю за посадою «двірник» та «підсобний робітник». У серпні 2021 року на підприємстві були дві вакантні посади «двірник», оскільки 02.08.2021 та 03.08.2021 звільнено двох працівників, які займали дані посади. У зв`язку з цим було подано до Сумського міського центру зайнятості звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». Тобто, відповідач створив робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та надав уповноваженому державному органу інформацію про відкриті у 2021 році вакансії для можливості подальшого працевлаштування осіб з інвалідністю. Додатково відповідачем самостійно проводився пошук працівників, у тому числі й з обмеженими можливостями, шляхом неодноразового розміщення відповідних оголошень на офіційній сторінці відповідача та пошукових платформах стосовно роботи. Дані факти є належним підтвердженням наявності на підприємстві створеного та введеного в дію місця для працевлаштування осіб з інвалідністю. Вищенаведені заходи не призвели до позитивних результатів щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Робочі місця залишались вакантними у зв`язку з тим, що вказані особи до відповідача не зверталися. Фактів відмови зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю у 2021 році також не було, оскільки жодна особа з інвалідністю щодо працевлаштування на підприємство не зверталася. Тобто, робочі місця залишились вакантним не з вини відповідача. Відповідач виконав обов`язок по здійсненню заходів зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю, покладений на нього законодавством повною мірою. Причини не працевлаштування осіб з інвалідністю не залежали від самого відповідача (а.с.19-26).
На вказаний відзив позивачем надана суду відповідь, в якій позивач зазначив, що відповідно до листа Сумського міського центру зайнятості від 19.05.2022 № 04-317, впродовж 2021 року ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ДОМКОМ СУМИ» надавало звіти «Інформація про попит на робочу силу» (вакансії) за формою №3-ПН. На запропоновані вакансії направлялись 7 осіб з числа безробітних з інвалідністю, за результатом співбесіди з роботодавцем всі особи не відповідають вимогам роботодавця. У зв`язку з викладеним, доводи відповідача, викладені у відзиві, позивач вважає безпідставними (а.с.56-58).
Ухвалою суду від 09.11.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 14.11.2022 витребувано додаткові докази по справі у Сумського міського центру зайнятості та відповідача.
Вивчивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
З матеріалів справи встановлено, що ТОВ "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ" 26.02.2021 подано до Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2021 рік за формою № 10-ПОІ.
З відомостей наданого звіту судом встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача становила 54 особи (код рядка 01), з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, складає 1 особа (код рядка 02). Також зазначено, що кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 2 особи (код рядка 03) (а.с.4).
Тобто, відповідач не виконав норматив по створенню 1 робочого місця по працевлаштуванню інвалідів.
У звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ» у 2021 році самостійно не визначило суму адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, зазначило фонд оплати праці штатних працівників - 5492,50 грн., середньорічну заробітну плату штатного працівника - 103632,00 грн.
За проведеними позивачем розрахунками, сума адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році становила - 101712,96 грн., сума пені на заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2021 році становила - 213,57 грн. (а.с. 5).
Станом на день звернення до суду відповідачем не сплачено вищезазначену суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129, передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-XII від 21.03.1991 (далі - Закон № 875-XII).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 875-ХІІ, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Статтею 18 Закону № 875-ХІІ встановлено обов`язок для підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон № 875-XII), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Частина друга статті 19 Закону № 875-XII визначає, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Частина перша статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлює, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частина друга наведеної статті передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Відповідно до частини першої та другої статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.
Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині першій статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-ХІІ.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI "Про зайнятість населення" (далі - Закон № 5067-VI), роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, в редакції чинній на момент правовідносин, звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.
Форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання затверджені наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 (далі - Порядок № 316).
Згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, цей Порядок визначає механізм подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - форма № 3-ПН).
Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця (пункт 3 Розділу І Порядку № 316).
Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку (пункт 4 Розділу І Порядку № 316).
Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункт 5 Розділу І Порядку № 316).
Згідно пункту 6 Розділу І Порядку № 316 роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.
Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).
Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому, не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 316 за наявності у роботодавців коментарів до вакансії заповнюється розділ II, у якому відображаються порядковий номер відповідного запису в розділі I, а також характеристики вакансій (умови праці, розмір заробітної плати та вимоги до претендентів).
У пункті 1 зазначається порядковий номер відповідного запису з розділу I та вказується кількість вакансій.
У пункті 2 наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»), яких роботодавець може працевлаштувати. За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України «Про зайнятість населення», а також внутрішньо переміщених осіб.
З огляду на викладене, суд приходить висновку, що суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.
Для надання оцінки доводам сторін необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.
Порядком № 316 на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.
Періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.
Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 справа № 806/1368/17, від 15.04.2019 № П/811/700/17.
Законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:
- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,
- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;
- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;
- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;
- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;
- в разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі № 819/639/17.
При цьому, Законом № 875-ХІІ також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.
З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.
Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіти форми № 3-ПН.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем у 2021 році створено 2 робочих місця для осіб з інвалідністю (а.с. 28, 36).
У серпні 2021 року на підприємстві було дві вакантні посади «двірник», оскільки 02.08.2021 та 03.08.2021 звільнено двох працівників, які займали дані посади (а.с.45-46). У зв`язку з цим, подано до Сумського міського центру зайнятості звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
06.08.2021 відповідачем подано звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Сумського міського центру зайнятості. У розділі 2 до звітності «Коментарі до даних про вакансію», зазначено, що на посади «двірник» та «підсобний робітник» можуть бути працевлаштовані інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.27-28).
17.08.2021 відповідачем подано звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Сумського міського центру зайнятості. У розділі 2 до звітності «Коментарі до даних про вакансію» повторно зазначено, що на посади «двірник» та «підсобний робітник» можуть бути працевлаштовані інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.33-34).
25.08.2021 відповідачем подано звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії")" до Сумського міського центру зайнятості. У розділі 2 до звітності «Коментарі до даних про вакансію» повідомлено, що на посади «двірник», «підсобний робітник» та «економіст» можуть бути працевлаштовані інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.36).
30.09.2021 відповідачем подано звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Сумського міського центру зайнятості. У розділі 2 до звітності «Коментарі до даних про вакансію» зазначено, що на посади «двірник» та «підсобний робітник» можуть бути працевлаштовані інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.41).
09.12.2021 відповідачем подано звітність за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до Сумського міського центру зайнятості. У розділі 2 до звітності «Коментарі до даних про вакансію» зазначено, що на посади «двірник» та «підсобний робітник» можуть бути працевлаштовані інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.43).
Вказана інформація підтверджується також листом Сумського міського центру зайнятості від 19.05.2022 № 04-317 (а.с.59).
Разом з тим, у вказаному листі також зазначено, що на запропоновані вакансії направлялись 7 осіб з числа безробітних з інвалідністю, за результатом співбесіди з роботодавцем всі особи не були працевлаштовані, оскільки не відповідають вимогам роботодавця.
Ухвалою суду від 14.11.2022 витребувано у Сумського міського центру зайнятості інформацію, а саме: чи здійснював Сумський міський центр зайнятості направлення осіб з інвалідністю для працевлаштування у 2021 році до ТОВ "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ" на вищевказані створені вакантні посади (зазначити прізвище, ім`я та по-батькові направлених осіб); у разі працевлаштування вказаних осіб у ТОВ "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ", надати вказану інформацію, у разі відсутності факту працевлаштування особи з інвалідністю, яка була направлена Сумським міським центром зайнятості до ТОВ "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ", зазначити підставу відмови у працевлаштуванні, окремо по кожному працівнику (зазначити прізвище, ім`я, по-батькові та підставу).
На виконання вказаної ухвали Сумський міський центр зайнятості листом від 01.12.2022 №07/1006 повідомив суд, що у 2021 році до роботодавця видано 7 направлень особам з інвалідністю з числа безробітних. Корінці направлень містять відповідь представника ТОВ КК «ДОМКОМ СУМИ» про невідповідність претендента вимогам. Також суду були надані копії виданих направлень (а.с.84).
Суд зазначає, що на виконання вимог Закону № 875-ХІІ відповідачем були створені робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, про що був повідомлений Сумський міський центр зайнятості, та яким для працевлаштування на вакантні посади до відповідача були направлені особи з інвалідністю, однак вказані особи не були працевлаштовані на підприємстві відповідача.
У відзиві на позовну заяву відповідач жодним чином не обґрунтовує своїх рішень про відмову у працевлаштуванні вищевказаних 7 осіб, а зазначає виключно про виконання свого обов`язку щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю.
На виконання приписів ч.4 ст. 9 КАС України, а саме з`ясування всіх обставин у справі, 28.09.2022 суд зобов`язав відповідача надати пояснення та за наявності відповідні докази щодо кожної з 7-ми вищезазначених осіб, щодо підстав їх невідповідності запропонованим відповідачем вакантним посадам.
У відповідь на вищевказану вимогу суду, відповідач надіслав на адресу суду клопотання про витребування у Сумського міського центру зайнятості документів, а саме: копію індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю, копії довідки МСЕК із зазначенням діагнозу та виписку з акту (про присвоєння відповідної групи інвалідності), направлених семи особам з інвалідністю у 2021 році до Товариства з обмеженою відповідальністю «КК «ДОМКОМ СУМИ».
Як зазначено вище, у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, разом з тим, ухвалою суду від 14.11.2022 судом витребувано у ТОВ "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ" пояснення та за наявності відповідні докази щодо кожної з 7-ми осіб з інвалідністю, які були направлені Сумським міським центром зайнятості до ТОВ "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ" для працевлаштування у 2021 році, з зазначенням, у зв`язку з чим кожна з вказаних осіб не відповідала вимогам ТОВ "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ" (зазначити прізвище, ім`я та по-батькові та підставу).
На вказану вимогу суду відповідач надіслав на адресу суду пояснення від 17.11.2022 (а.с.77), в яких зазначив, що лист Сумського міського центру зайнятості від 28.04.2022 не є беззаперечним доказом у даній справі, з даного листа неможливо встановити причини, мотиви та підстави відмови від працевлаштування осіб з інвалідність. Окремо зазначив, що будь-які сумніви повинні тлумачитись на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд погоджується з доводами відповідача, що лист Сумського міського центру зайнятості від 28.04.2022 не є беззаперечним доказом у даній справі, разом з тим, зазначає, що належним доказом у даній справі є вищевказані корінці направлення на працевлаштування, в яких відповідач (його посадові особи) прийняв рішення про відмову у працевлаштуванні направлених осіб без належного обґрунтування, обмежившись загальною фразою «не відповідає вимогам», або «не відповідає потребі». У той же час, вказаний бланк корінця направлення на працевлаштування має обов`язкову для заповнення графу «відмова особи», в якій обов`язково повинна бути зазначена причина.
Приймаючи рішення про відмову у працевлаштуванні вищевказаних осіб відповідач повинен був мати належне правове обґрунтування своїм рішенням саме на момент їх прийняття серпень-грудень 2021 року. На неодноразові вимоги суду зазначити причини прийняття вищевказаних рішень, відповідач у поясненнях не навів жодної фактичної причини щодо кожної вищевказаної особи, а намагався перекласти обов`язок доказування на позивача.
Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що в усіх корінцях направлення на працевлаштування, окрім іншого, зазначено, що направлена особа належить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню: "Особи з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку".
З огляду на вказані обставини, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив вищевказаним особам у працевлаштуванні з підстав, що вони не відповідають вимогам.
За встановлених обставин суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин позицію Верховного Суду, викладену у справі № 920/474/20 від 09.06.2021, який дійшов висновку, що виконанням нормативу робочих місць в розумінні статті 19 цього Закону, вважається саме працевлаштування підприємством інвалідів, а не лише створення робочих місць для таких осіб, що зумовлено загальною спрямованістю законодавства про соціальний захист та реабілітацію інвалідів на забезпечення реалізації ними трудових прав та обов`язків нарівні з іншими працівниками без додаткових соціальних гарантій у сприянні їх працевлаштування.
Суд вважає, що відповідачем не створено належних умов для працевлаштування осіб з інвалідністю, а дії відповідача щодо не працевлаштування осіб з інвалідністю, які були направлені на підприємство з Сумського міського центру зайнятості, свідчать про те, що підприємство не мало на меті приймати на роботу осіб з інвалідністю, а лише створювало таку посаду з метою уникнення застосування адміністративно-господарського штрафу за невиконання нормативу робочих місць.
На підставі викладеного, суд зазначає, що відповідачем не вжиті належні заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю на спеціально створених для них робочих місцях та наявність його вини у незайнятості таких вакансій особами з інвалідністю на кінець звітного 2021 року. Зважаючи на те, що відповідачем у 2021 році не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 1 робоче місце, наявні підстави для стягнення з останнього передбачених законодавством адміністративно-господарських санкцій в розмірі 101712,96 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 213,57 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ "ДОМКОМ СУМИ" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько