Справа № 280/6745/22
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2023 року Справа № 280/6745/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
29.11.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 3 повних календарних років військової служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 3 повних календарних років військової служби.

Ухвалою суду від 01.12.2022 відкрито провадження у справі №280/6745/22, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

Ухвалою суду від 06.12.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі №280/6745/22.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№45462 від 29.11.2022). Зокрема зазначено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про не придатність до військової служби з виключенням з військового обліку. Зауважено, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 вислуга років позивача на момент звільнення в календарному обчисленні складає 05 років 06 місяців 28 днів, проте одноразова допомога при звільненні у розмірі 50 % грошового забезпечення відповідачем виплачена за 2 календарні роки замість 5 календарних років. Разом з тим наголошено, що відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. На підставі вищевикладеного позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заперечення проти задоволення позовних вимог викладено у відзиві на позовну заяву (вх.№48851 від 26.12.2022). Зокрема зазначено, що відповідно до частини 1 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за закінченням контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше. Наголошено, що оскільки позивач не має вислуги 10 календарних років то відповідно він не набув права на таку допомогу. Водночас зауважено, що іншого періоду в тому числі пільгового чи загального для врахування при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні чинним законодавством не встановлено. Враховуючи вищевикладене у сукупності відповідач просить суд у задоволенні позовних відмовити.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 17.03.2022 по 04.11.2022 проходив військову службу у Військовій частини НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 15.05.2017 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.13 зворотній бік).

Згідно з даними витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297, капітана ОСОБА_1 командира 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 12.10.2022 №316 з військової служби у відставку за підпунктом Б пункту 3 частини 6 статті 26 (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про не придатність до військової служби з виключенням з військового обліку) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 04.11.2022 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Зазначеним наказом зокрема встановлено, що станом на 04.11.2022 календарна вислуга років позивача становить 05 років 06 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні не має, загальна вислуга: 05 років 06 місяців 28 днів (а.с.6 зворотній бік).

Разом з тим, на підставі вказаного вище наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 позивачу зокрема виплачено одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Інструкції про порядок виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 календарні роки служби у розмірі 20 308,30грн., що підтверджується грошовим атестатом виданим на ім`я позивача (а.с.5).

Не погоджуючись із виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 календарні роки служби замість наявних 5 календарних років служби, позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.11.2022 у якій зокрема просив виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за повну кількість календарних років служби та надати розрахунок календарної та пільгової вислуги років, проте жодної відповіді не отримав (а.с.4).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби ще за 3 повних календарних роки військової служби, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 2 статті 2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Приписами статей 1-2 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів ( або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

За змістом абзацу четвертого частини 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Аналогічна правова норма міститься в пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393).

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).

Пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 04.11.2022 №297 позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я (а.с.6 зворотній бік).

Звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я підтверджується також копією військового квитка серії НОМЕР_6 виданого на ім`я ОСОБА_1 , у якому окрім іншого містяться записи:

- «11. Звільнений у запас (у віставку) наказом командира військової частини НОМЕР_5 №316 від 12 жовтня 2022 р. за ст.26, ч.5, пп. «Б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до в/служби з виключенням з військового обліку» (а.с.8)»;

- «19. Відмітка про виключення з військового обліку 23 листопада 2022р. виключений з обліку за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до в/служби з виключенням з військового обліку» (а.с.9).

Відтак суд зазначає, що позивач має право на отримання, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, як військовослужбовець який звільняється зі служби за станом здоров`я.

Водночас, суд звертає увагу, що з наданої до матеріалів справи копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297 вбачається, що станом на 04.11.2022 календарна вислуга років позивача становить 05 років 06 місяців 28 днів, у пільговому обчисленні не має, загальна вислуга: 05 років 06 місяців 28 днів (а.с.6 зворотній бік).

Наявність у позивача календарної вислуги років у розмірі 05 років 06 місяців 28 днів підтверджується також довідкою-розрахунком від 10.01.2023 №10/109 наданою відповідачем (а.с.34).

Відтак при обчисленні позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ, відповідач мав розраховувати її в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років військової служби.

Однак відповідно до грошового атестату, виданого на ім`я позивача та копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.11.2022 №297, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби ОСОБА_1 було розраховано у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 календарні роки служби у розмірі 20 308,30грн., що зважаючи на наведені вище обставини є протиправним та необґрунтованим.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву про обов`язкову умову щодо наявності вислуги 10 календарних років і більше, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем вимог законодавства.

Разом з тим, суд наголошує, що умова щодо наявності у позивача вислуги 10 календарних років і більше, не може бути застосована у даному випадку, оскільки позивача звільнено з військової служби саме за станом здоров`я.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 2 повні календарні роки служби замість наявних у позивача 5 повних календарних років військової служби.

Звідси суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 5 повних календарних років військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Оскільки позивачем, в силу положень Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачувався, то відповідно розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2 повні календарні роки служби замість наявних у позивача 5 повних календарних років військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 5 повних календарних років військової служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16.01.2023.

Суддя І.В.Садовий