Справа № 320/11471/22
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

11 січня 2023 року Київ № 320/11471/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85)» до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов і зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Державна установа «Бучанська виправна колонія (№ 85)» в особі представника адвоката Богомазова П.С. звернулася через електронний кабінет до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герби К.В. про арешт коштів боржника від 03.06.2020 у межах виконавчого провадження № 62233741;

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герби К.В. про арешт коштів боржника від 11.06.2020 у межах виконавчого провадження № 62233741;

- протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герби К.В. про арешт майна боржника від 11.06.2020 у межах виконавчого провадження № 62233741;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з коштів та майна позивача, які були накладені постановами старшого державного виконавця Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герби К.В. від 03.06.2020 та від 11.06.2020 у межах виконавчого провадження № 62233741.

Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 04.12.2022 та зареєстрована в суді 12.12.2022.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам процесуального законодавства, керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою від 22.12.2022 позовну заяву залишив без руху з наданням позивачеві строку для усунення її недоліків. В ухвалі судом зазначені недоліки позовної заяви та запропоновані способи їх усунення шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних належних та допустимих доказів; доказів, хто, де, коли і в який спосіб повідомив позивача про спірні арешти; відповіді за результати розгляду адвокатського запиту від 21.11.2022; належним чином засвідченої копії у придатному для читання вигляді постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2020 ВП № 62233741, у тому числі із чітким відображення ідентифікатора доступу до АСВП.

06.01.2023 від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, за результатами вивчення змісту якої судом не встановлено поважних причин його пропуску.

Крім того, до заяви було додано копію наказу № 103/к від 21.01.2021 про призначення начальника установи, копію опису вкладення до адвокатського запиту від 25.11.2022, копію поштового трекінгу до відправлення № 641, копію постанови про відкриття виконавчого провадження та докази надсилання заяви та додатків відповідачу.

Так, на обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду представник позивача зазначив, що нинішній керівник Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85)» Липинець В.Г. призначений на посаду начальником установи 25.01.2021.

Про наявність рішення суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 62233741, у межах якого оскаржуються спірні постанови, нинішній начальник установи не знав та відповідне рішення суду і документи про виконавче провадження не отримував.

Зазначено, що докази неотримання документів надати до суду неможливо, оскільки відповідний акт прийому-передачі не складався.

Просив звернути увагу суду на те, що не зважаючи на наявність постанови про арешт коштів боржника від 11.06.2020 у межах виконавчого провадження № 62233741, рахунок позивача не заблоковано і з нього, зокрема, було сплачено судовий збір у цій справі.

Стверджував, що про наявність відкритого виконавчого провадження позивачу стало випадково відомо у листопаді 2022 року, коли виникла необхідність передачі з балансу установи автомобіля на баланс іншого підприємства. Тоді ж у листопаді 2022 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 62233741 начальнику установи було надано неофіційно з електронної бази, і адвокатом установи внаслідок ознайомлення з АСВП виявлено постанову про арешт майна установи, які в подальшому оскаржено до суду.

Неотримання позивачем оскаржуваних постанов про арешт майна, як зазначив представник, може бути підтверджено матеріалами виконавчого провадження № 62233741 у разі його витребування судом.

Із урахуванням викладеного просив поновити строк звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу строку звернення до суду у процесуальному законі визначено альтернативно це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд констатує, що про наявність оскаржуваних постанов позивач повинен та міг дізнатись у червні 2020 року, оскільки спірне виконавче провадження було відкрито для примусового виконання постанови ГУ Держпраці у Київській області № КВ15/56/АВ/П/ТД/ФС-45 виданої 05.03.2020 про накладення на позивача штрафу в розмірі 708 450, 00 грн.

Оскільки постанова ГУ Держпраці у Київській області № КВ15/56/АВ/П/ТД/ФС-45 не була виконана позивачем у добровільному порядку, останній повинен був передбачити факт виконання її у примусовому порядку.

При цьому зміна керівництва установи позивача, у цьому випадку, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки як установлено судом нинішній керівник позивача призначений на посаду відповідно до наказу від 21.01.2021 № 103/к із 25.01.2021 в порядку просування по службі, тобто вже після спливу десятиденного строку на оскарження спірних постанов, які прийняті 03.06.2020 та 11.06.2020.

В обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду представник позивача стверджував у позові, що Державній установі «Бучанська виправна колонія (№ 85)» повідомили, що на її майно накладено арешт у ВП № 62233741 від 03.06.2020, яке відкрито Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

При цьому інформації, хто, де і коли повідомив позивача про спірний арешт зміст позову не містить.

Натомість вже у заяві про поновлення строку звернення до суду представник позивача змінив фактичні обставини обізнаності позивача зі спірним арештом та зазначив, що особисто адвокат установи після ознайомлення з інформацією в АСВП виявив спірні постанови.

21.11.2022 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом для надання відповідних постанов про відкриття виконавчого провадження та про накладення арешту на майно позивача.

Зазначає, що з постанови про відкриття виконавчого провадження № 62233741 за ідентифікатором позивачу стало відомо про спірні постанови.

Отже вказані розбіжності у повідомлених як у позові, так і в заяві про поновлення строку звернення до суду, викликають сумнів в їх достовірності, оскільки у позові не було конкретизовано, хто, де і коли повідомив установу позивача про спірний арешт, а вже після виявлення судом вказаних недоліків, представник зазначив, що ним особисто було виявлено цю інформацію.

При цьому конкретної дати та часу реєстрації та входу адвоката Богомазова П.С. до АСВП в заяві не зазначено та доказів на обґрунтування цих тверджень не надано.

У силу вимог частини першої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Інших обґрунтувань з відповідними доказами поважності пропуску вказаного строку заява не містить.

Відтак, звертаючись із цим позовом до суду 04.12.2022, позивач пропустив встановлений законодавством десятиденний строк на оскарження постанов про накладення арештів на кошти та майно боржника від 03.06.2020 та від 11.06.2020, а повідомлені ним у заяві обставини пропуску цього строку суд не визнає поважними.

Так, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами; чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Крім того встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої цієї статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У силу вимог частини другої статті 123 Кодексу, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позовна заява та заява про поновлення строку звернення до суду не містять належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд доходить висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви.

Згідно з резолютивною частиною ухвали про залишення позовної заяви без руху від 22.12.2022 позивача було попереджено судом, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатись неподаною та повернута заявнику.

Відповідно до пунктів 1 та 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, а також у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув недоліки, про які зазначено в ухвалі від 22.12.2022, а із позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду не встановлено достатніх підстав поважності його пропуску, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

Щодо повернення сплаченого судового збору суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідним клопотанням в порядку, встановленому Законом.

Оскільки позовна заява з додатками у паперовому вигляді до суду не подавалась, а сформована в системі «Електронний суд», суд обмежується лише процесуальним рішенням про її повернення.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

позовну заяву Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85)» до Ірпінського відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов і зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позов

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Шевченко А.В.