Справа № 320/4016/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року № 320/4016/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації

про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації, у якому просить суд:

-визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації у наданні позивачу статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни;

-зобов`язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було подано вичерпний перелік документів для призначення йому статусу інваліда війни, однак відповідач безпідставно йому відмовив.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 03.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

3 04 січня 1978 року по 01 лютого 2001 року позивач працював водієм Миронівської санітарно-епідеміологічної станції.

В числі інших працівників Миронівської районної санітарно-епідеміологочної станції в період з 12 - 13 травня 1986 року, 12- 14 серпня 1987 року, 11 -12 травня 1987 року позивача було відряджено в Чорнобильську зону в місто Чорнобиль для ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Із 9 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано інвалідом другої групи довічно, захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС.

З метою отримання статусу інваліда війни, позивач 21.02.2022 звернувся до відповідача, однак отримав відмову.

Вважаючи протиправною відмову у наданні статусу інваліда війни та видачі посвідчення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії щодо створення належних умов для їх життєзабезпечення визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону №3551-XII, до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Частиною 2 ст. 7 Закону №3551-XII встановлено, що до інвалідів війни належать, зокрема: особи з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов?язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій. ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами (пункт 2); інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов?язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (пункт 9).

Пунктом 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII визначено окремі категорії осіб, яким може бути надано статус інваліда війни, зокрема: - особі з інвалідністю з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР та інших військових формувань, яка стала особою з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 2, 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов?язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які пображдаті свнаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII), учаєниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах. пов?язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі -Положення №302, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюсться чинність Закону України "ПІро статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації. Пунктом 3 Положення №302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Згідно з абзацом 2 пункту 7 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім?ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, вилаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

VI. Оцінка суду

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для отримання посвідчення інваліда війни є наявність у особи довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності, а уповноваженою особою щодо видачі останнього є органи праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Тобто, необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111 та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життезабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 (справа №377/797/17) висловив правову позицію стосовно того, що обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пп. І ч. 1 ст. 9 Закону №796-XII. За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII.

Суд не погоджується з аргументами відповідача про недостатність поданих позивачем доку ментів на підтвердження виникнення у нього права на встановлення статусу інваліда війни.

Так, наказом Міністерства енергетики і електрифікації СРСР від 28.05.1981 №45с "Про створення спецформувань на атомних електростанціях" (на виконання постанови Ради Міністрів СРСР від 25.11.1980 №833-283 "Про заходи щодо подалышого підвищення безпеки атомних електростанцій" (наказ Міненерго СРСР від 11.11.1980 №81cc), зобов?язано Міністерство енергетики і електрифікації СРСР створити на кожній діючій атомній електростанції (у тому числі і ЧАЕС у III кварталі 1981 року) спеціальні відомчі формування та забезпечити залучення невоєнізованих формувань цивільної оборони для захисту персоналу, населення і для відновлення атомних електростанцій у випадку аварій, стихійних лих у мирний час та затвердити штат та табель штату спец формувань атомних станцій.

Листом Всесоюзного промислового об?єднання по атомній енергетиці "Союзатоменерго" Міністерства енергетики і електрифікації СРСР №672 від 06.12.1982 «Про використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення в разі аварії на АЕС" директору Чорнобильської АЕС, зокрема, роз?яснено, що ліквідація наслідків радіаційних аварій, включаючи МПА (максимальна проектна аварія), може проводитися персоналом або в складі звичайної цехової структури, або структури Цивільної оборони, на розсуд директора атомної станції. Переведення роботи персоналу в структуру Цивільної оборони є обов?язковим при виникненні гіпотетичної аварії на атомній станції або введення періоду "Загальної готовності Цивільної оборони".

Згідно з пунктом 1 наказу Чорнобильської атомної електростанції імені І.В. Леніна від 03.04.1986 №4-ДСК "Про підготовку навчання цивільної оборони" до навчання залучено: увесь персонал станції - для відпрацювання дій за сигналами ЦО.

Чорнобильською атомною електростанцією імені В.І. Леніна ВПО "Союзатоменерго" Міністерства енергетики і електрифікації СРСР 19.04.1986 видано наказ №2c від 19.04.1985 "Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони" із грифом "Таємно", відповідно до якого створено пункт управління Цивільної оборони Чорнобильської АЕС (пункт 1 наказу): для організації виконання завдань по забезпеченню заходів цивільної оборони, підготовки спеціального формування, невоєнізованих формувань ЦО і керівництва ними при проведенні рятувальних і невідкладних аварійно-відновлювальних робіт створено служби цивільної оборони ЧАЕС.

28.05.1986 Чорнобильською атомною електростанцією імені В.І. Леніна ВПО "Союзатоменерго" Міністерства енергетики і електрифікації СРСР видано наказ "Про створення відділу мобілізаційної підготовки та цивільної оборони" №4с, згідно з яким з 01.06.1985 створено відділ мобілізаційної підготовки та цивільної оборони у відповідності із штатним розписом, затвердженим 23.05.1985, в документах відкритого характеру відділ мобілізаційної підготовки та цивільної оборони іменувати умовно "другий відділ", на начальника відділу мобілізаційної підготовки та цивільної оборони покладено виконання функціональних обов?язків начальника штаба цивільної оборони Чорнобильської АЕС, наказано вважати начальника штабу ЦО і другого відділу заступником начальника цивільної оборони ЧАЕС, що має право від імені начальника ЦО віддавати з питань ЦО і мобілізаційної роботи усні і письмові розпорядження, обов?язкові для виконання усіма працівниками ЧАЕС, включаючи керівний склад.

Відповідно до вимог нормативно-правових актів з Цивільної оборони, чинними на момент аварії на Чорнобильській катастрофі, зокрема, Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради міністрів СРСР від 18.03.1976 №201-78, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 №90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та від 29.06.1976 №92 (настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (Сільському на сільськогосподарському об?єкті народного господарства), розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 №01, від 30.04.1986 №02, від 04.05.1986 №16, від 19.05.1986 №52 та інші), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об?єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов?язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років.

Аналогічну правову позицію була висловлено Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної держадміністрації в інформаційній довідці від 08.08.2019 №01.1-14/895.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов?язковості видання розпорядчого документу про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

До служб цивільної оборони відносяться:

- служба зв?язку і оповіщення - для сповіщення населення про загрозу стихійного лиха, аварій, катастроф і інших надзвичайних ситуацій, а також лля підтримання зв?язку з керівництвом і формуваннями цивільної оборони;

-служба охорони громадського порядку (ОГП) для підтримання порядку, охорони громадської власності і особистого майна громадян в мирний і воєнний час:

-протипожежна служба - для профілактики, локалізування і гасіння пожеж;

-медична служба - для надання медичної допомоги ураженим і проведення санітарно гігієнічних, профілактичних заходів;

-інженерна служба - для забезпечення побудови захисних споруд;

-комунально-технічна служба - для ліквідації аварій на спорудах коммунального господарства;

-технічна служба - для організації і здійснення технічно Правильного обслуговування, експлуатації і ремонту техніки і приладів;

-транспортна служба - для забезпечення всіх видів перевезень в інтересах цивільної оборони;

-служба енергопостачання і світломаскування

- для забезпечення постачання електроенергією об?єктів і транспорту, ліквідації аварій на електромагістралях, забезпечення режимів затемнення;

-служба санітарної обробки-для проведення санітарної обробки населення, знезаражування територій, споруд, техніки, транспорту;

- служба продовольчого постачання - для забезпечення населення продуктами харчування, предметами першої необхідності і захисту запасів продовольства, харчової сировини і промислових товарів;

-служба матеріально-технічного постачання - для забезпечення об?єктів народного господарства і невоєнізованих формувань всіма видами матеріальних засобів;

-служба сховищ та укриттів для забезпечення сховищ і підтримання їх в постійній готовності.

Отже, санітарно-епідеміологічна служба, в якій позивач працював водієм з 4 січня 1978 року по 1 лютого 2001 року входила і входить до складу Цивільної оборони України.

В числі інших працівників Миронівської районної санітарно-епідеміологочної станції в період з 12 - 13 травня 1986 року, 12- 14 серпня 1987 року, 11 -12 травня 1987 року позивача було відряджено в 30-ти кілометрову Чорнобильську зону в місто Чорнобиль для ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Ця обставина підтверджується трудовою книжкою, посвідченнями на відрядження, листом Київської обласної санітарно-епідеміологічної станції.

Отже, в період з 12 - 13 травня 1986 року, 12- 14 серпня 1987 року, 11 -12 травня 1987 року, позивач безпосередньо був зайнятий на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі служби цивільної оборони Миронівської Районної СЕС.

З листопада 2021 року позивача визнано інвалідом другої групи довічно, захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Ця обставина підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 19 жовтня 2021 року №90, довідкою до акту огляду МСЕК серії AB №1073694, довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, посвідченням учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 серії А №044626.

Тобто, документально підтверджено факт, що позивач дійсно приймав участь у складі формувань цивільної оборони з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 12 - 13 травня 1986 року, 12- 14 серпня 1987 року, 11 - 12 травня 1987 року, та є інвалідом II групи довічно, хвороба пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно п.1 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до інвалідів війни належать військовослужбовці, особи вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов?язків військової служби, пов?язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Згідно п. 9 ст. 7 зазначеного Закону до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворовань. пов?язаних з ліквідацією наслілків Чорнобильської катастрофи.

Отже, позивач як учасник ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань цивільної оборони став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та має право отримати статус інваліда війни. Відтак, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни.

Згідно із ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Проаналізувавши норми ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У цій справі, суд вважає, що позивачем виконано всі умови та надано всі документи для встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення, втім відповідачем, як встановлено матеріалами справи, у задоволенні цього питання позивачу було відмовлено.

А тому, суд вважає за необхідне зобов`язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації надати ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення інваліда війни.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області (, місцезнаходження: 08700, Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 24) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) статусу інваліда війни та видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 12.01.2023