Справа № 420/3304/19
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 січня 2023 року

м. Київ

справа № 420/3304/19

адміністративне провадження № К/990/424/23

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мороз Л.Л. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022 у справі № 420/3304/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання певні вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У 2019 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі також - позивачі) звернулися до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (далі - відповідач), треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у зволіканні щодо своєчасного скасування права 3-ї особи - ОСОБА_3 на виконання будівельних робіт, набуте на підставі Повідомлення про початок виконання будівельних робіт поданого 15.03.2018 та зареєстрованого в єдиному реєстрі 16.03.2018 № ОД 58, та скасувати реєстрацію повідомлення, окрім внесення в повідомлення недостовірних відомостей ще з підстав допущення під час будівництва об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1 протипожежної відстані до сусідніх будинків, з підстав скасування будівельного паспорту від 15.06.2017 № 01-07/150 та з підстав будівництва зазначеного об`єкту будівництва за межами земельної ділянки відведеної для будівництва;

- визнати протиправними дії відповідача щодо реєстрації Декларації про готовність об`єкта до експлуатації будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту «Індивідуальний житловий будинок: АДРЕСА_1 » від 23.04.2017, яка зареєстрована в реєстрі 23.04.2018 під № ОД 96, та скасувати реєстрацію Декларації з таких підстав: у зв`язку з тим, що є підстави для повернення зазначеної декларації замовнику будівництва - ОСОБА_3 та відсутності у відповідача правових підстав для її реєстрації Декларації в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо винесення обов`язкового для виконання Припису щодо зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт відносно незаконного будівництва об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022, у задоволенні позову відмовлено.

03.01.2023 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивачів, у якій останні просять скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022 і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Згідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Справу у суді першої інстанції розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Згідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються у касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції.

Так, єдиною підставою для відкриття касаційного провадження скаржниками зазначено пункт 1 частини четвертої статті 328 та указано, що судами попередніх інстанцій не враховано висновку Верховного Суду викладено у постанові Вищого адміністративного суду України від 05.02.2015 у справі № 806/517/14.

Суд наведене обґрунтування оцінює критично з огляду на те, що згідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, неврахування висновків викладених у постанові Вищого адміністративного суду України не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Подана касаційна скарга у частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, а також позицію скаржника про те, що судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення з порушенням вимог чинного законодавства України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційну скаргу слід повернути особі, що її подала.

Керуючись ст. 169, 330, 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.09.2022 у справі № 420/3304/19 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і не оскаржується.

СуддяЛ.Л. Мороз