Справа № 200/12306/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року справа №200/12306/20-а

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Усенко Т.І.,

представника позивача Поляцько О.Ю.,

представника відповідача Ковальової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року по справі №200/12306/20-а (суддя І інстанції Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання протиправним та скасування наказу директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську Романа Богданова від 27 листопада 2020 року № 199-ОС про звільнення з посади провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську з 30 листопада 2020 року, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби; поновлення на посаді, що є рівнозначною посаді провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську з 1 грудня 2020 року; стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 1 грудня 2020 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2022 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року скасовано, а справу № 200/12306/20-а направлено на новий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не враховані висновки Верховного суду, викладені у цій справі. Згідно наказу від 20 жовтня 2020 року №199дск «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську», зі штатного розпису ТУ ДБР у м. Краматорську було виведено Сектор режимно-секретної роботи та захисту інформації зі штатною чисельністю 2 посади державної служби, з яких 1 посада провідного спеціаліста, та введено Відділ режимно-секретної роботи та захисту інформації зі штатною чисельністю 6 посад державної служби, з яких 3 посади провідного спеціаліста. Отже, посади провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації та провідного спеціаліста відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації залишаються посадами державної служби. Суд формально зазначив, що відбулося скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису. Позивач вважає, що фактично змінилася лише назва сектор на відділ зі збільшенням штатної чисельності державних службовців, та ніякого скорочення штату не відбулося, а внаслідок затвердженого нового штату роботодавець не відмовився від функцій, які виконувала позивачка. Позивач також наголошує на тотожність посад провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації та провідного спеціаліста відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації. Відповідачем в порушення приписів діючого трудового законодавства не запропоновано позивачу вакантну посаду державної служби, не працевлаштовано позивача, зокрема, в порядку переведення. Зазначене також підтверджується новою редакцією ч.3 ст.87 Закону «Про державну службу», якою усунута правова невизначеність повноважень керівника державного органу.

Відповідач надав відзив у якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 11.10.2018р. № 9 позивача призначено на посаду провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську за переведенням.

Наказом Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №199ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську», відповідно до пунктів 4,8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої Закону України «Про державну службу», затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік №2 ТУ ДБР у м. Краматорську та введено в дію з 1 грудня 2020 року.

Внаслідок введення в дію вищезазначеного штатного розпису, зі складу структурних підрозділів ТУ ДБР у м. Краматорську виведено Сектор режимно-секретної роботи та захисту інформації та введено Відділ режимно-секретної роботи та захисту інформації.

Відповідно до вказаних змін, зокрема, виведено посаду провідного спеціаліста Сектора режимно-секретної роботи та захисту інформації (державна служба) та введено нову посаду провідного спеціаліста Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації (державна служба).

Наказом ТУ ДБР у м. Краматорську від 20 жовтня 2020 року №172-ос «Про попередження працівників» наказано Сектору кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР у м. Краматорську персонально попередити працівників ТУ ДБР у м. Краматорську, посади яких скорочуються, про наступне вивільнення.

Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 29 жовтня 2020 року № 13-10-34/311 директор ТУ ДБР у м. Краматорську, керуючись пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу», попередив позивача про наступне скорочення посади державної служби, яку вона обіймала, та наступне вивільнення. З вказаним попередженням позивач ознайомилась особисто під підпис 29 жовтня 2020 року.

Наказом ТУ ДБР у м. Краматорську від 27 листопада 2020 року № 199-ос позивача звільнено з посади провідного спеціаліста Сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації ТУ ДБР у м. Краматорську з 30 листопада 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису. Підстава - наказ Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року № 199ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську», попередження про наступне вивільнення від 29 жовтня 2020 року № 13-10-34/311.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015р. № 794-УІІІ, «Про державну службу» від 10.12.2015р. № 889-УІІІ та іншими нормативно-правовими актами.

На час прийняття позивача на державну службу до ДБР Закон України від 12 листопада 2015 року №794-VIII діяв у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (по тексту - Закон № 2475-VIII), відповідно до статті 1 якого ДБР є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Частиною першою статті 14 Закону № 794-VІІІ (у редакції Закону № 2475-VIII) визначено, що до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці, працівники, які уклали трудовий договір із Державним бюро розслідувань.

Згідно з частиною п`ятою зазначеної статті, трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Водночас 27 грудня 2019 року набрав чинності Закон України від 03 грудня 2019 року № 305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон № 305-IX), у зв`язку із чим, зокрема, частина п`ята статті 14 Закону №794-VІІІ зазнала змін, відповідно до яких трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Окрім того, у зв`язку із набранням чинності Законом № 305-ІХ правовий статус ДБР змінився із центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган. Зокрема, статтею 1 Закону № 794-VІІІ (у редакції Закону № 305-ІХ) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 указаного Закону, систему ДБР складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі ДБР діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура ДБР визначається Президентом України.

Отже, з 27 грудня 2019 року змінився не лише правовий статус ДБР, але й порядок визначення організаційної структури ДБР.

Окрім того, Законом № 305-ІХ доповнено Закон № 794-VIII статтею 14-3, якою врегульовано порядок переведення працівників ДБР, за змістом якої: державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України «Про державну службу» (частина перша статті 14-3); особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади (частина друга статті 14-3); переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи ДБР, які порушили питання про переведення (частина третя статті 14-3).

Отже, Законом № 794-VІІІ не передбачено автоматичне переведення державного службовця на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище норм дозволяє дійти висновку про те, що законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припиненні державної служби згідно із Законом № 889-VIII та державної служби особливого характеру згідно з Законом № 794-VIII, встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), та введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР.

При цьому, частиною третьої статті 14 Закону № 794-VІІІ визначено, що на службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом). Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 12 Закону № 794-VІІІ директор ДБР: затверджує структуру та штатну чисельність територіальних органів ДБР; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Указом Президента України від 05 лютого 2020 року № 41/2020 затверджено організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

Згідно з наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року №199дск «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську», відповідно до пунктів 4, 8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої Закону України «Про державну службу», затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік №2 ТУ ДБР у м.Краматорську та введено в дію з 1 грудня 2020 року.

Внаслідок введення в дію вищезазначеного штатного розпису, зі складу структурних підрозділів ТУ ДБР у м. Краматорську було виведено Сектор режимно-секретної роботи та захисту інформації та введено Відділ режимно-секретної роботи та захисту інформації.

Відповідно до вказаних змін, зокрема, виведено посаду провідного спеціаліста Сектора режимно-секретної роботи та захисту інформації (державна служба) та введено нову посаду провідного спеціаліста Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації (державна служба).

Отже, у даному випадку внаслідок указаних змін штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті м. Краматорську, посаду провідного спеціаліста Сектора режимно-секретної роботи та захисту інформації, яку займала позивачка, скорочено.

Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 29 жовтня 2020 року № 13-10-34/311 директор ТУ ДБР у м. Краматорську, керуючись пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу», попередив позивачку про наступне скорочення посади державної служби, яку вона обіймала, та наступне вивільнення.

З вказаним попередженням позивачка ознайомилась особисто під підпис 29 жовтня 2020 року.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка обіймала посаду державного службовця.

Згідно з частинами другою, третьою статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

В силу пункту 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

У відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин врегульована положеннями Закону №889-VIII, що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.

На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон №889-VIII в редакції Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, який набрав чинності 13 лютого 2020 року.

Отже, за приписами частини третій статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби: - зобов`язаний попередити державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів; - може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Тобто, пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Вищенаведені норми були чинними на момент їх застосування до спірних правовідносин та неконституційними не визнавалися.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі № 240/20237/20, від 01 вересня 2022 року у справі №160/4335/21, від 16 вересня 2022 року у справі №640/15938/20.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України колегія суддів вважає безпідставними.

У відповідності до вимог пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Тобто, за змістом наведеної норми скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постановах від 28 липня у справі № 640/11024/20, від 29 грудня 2021 року у справі №420/3825/20, від 08 листопада 2022 року у справі №640/10527/20.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції у цій справі, Верховний суд у постанові від 24 червня 2022 року дійшов висновку про те, що сама лише трансформація одного структурного підрозділу територіального органу ДБР (з сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації у відділ режимно-секретної роботи та захисту інформації) за змістом та юридичними наслідками не є тотожним скороченню посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису.

Суди попередніх інстанцій не досліджували питання чи була включена посада, яку займала позивачка (провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації) до переліку посад у ТУ ДБР у м.Краматорську, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу. Тобто чи відбувалася зміна категорії посад у ситуації позивачки, що мало б наслідком виведення посади державної служби із штатного розпису із скороченням посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII) та введення замість неї до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

Суди попередніх інстанцій не досліджували штатні розписи ТУ ДБР у м.Краматорську до та після оптимізації його структури на предмет змін внаслідок зміни категорії посад або скорочення штату та не надали належної оцінки доводам позивачки про подібність завдань і функцій та тотожність кваліфікаційних вимог до посад провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації та провідного і спеціаліста відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації.

У відповідності до вимог ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом ТУ ДБР у м. Краматорську позивачку було звільнено з посади провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації цього територіального управління, яка належала до категорії посад державної служби, у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису.

Наказом Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №199ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську», відповідно до пунктів 4,8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої Закону України «Про державну службу», затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік №2 ТУ ДБР у м. Краматорську та введено в дію з 1 грудня 2020 року.

Внаслідок введення в дію вищезазначеного штатного розпису, зі складу структурних підрозділів ТУ ДБР у м. Краматорську виведено Сектор режимно-секретної роботи та захисту інформації та введено Відділ режимно-секретної роботи та захисту інформації.

Відповідно до вказаних змін, зокрема, виведено посаду провідного спеціаліста Сектора режимно-секретної роботи та захисту інформації (державна служба) та введено нову посаду провідного спеціаліста Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації (державна служба).

Отже, у спірних правовідносинах не відбувалась зміна категорії посади позивачки внаслідок виведення посади державної служби із штатного розпису із скороченням посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону № 889-VIII) та введення замість неї до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

Щодо доводів позивачки про подібність завдань і функцій та тотожність кваліфікаційних вимог до посад провідного спеціаліста сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації та провідного і спеціаліста відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації, судом встановлено наступне.

В матеріалах справи містяться посадові інструкції за посадою провідного спеціаліста Сектору режимно-секретної роботи та захисту інформації, та посадою провідного спеціаліста Відділу режимно-секретної роботи та захисту інформації (т. 1, а.с. 55-60).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що незважаючи на схожість посадових обов`язків означених посад, їх посадові обов`язки не є однаковими, на спеціалістів відділу покладено ширші обов`язки в порівнянні з обов`язками, які покладались на спеціалістів сектору.

Колегія суддів також зазначає, що з прийняттям Закону України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» в рамках комплексних заходів щодо реформування існуючої системи державної служби, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, внесено зміни до Закону України "Про Державне бюро розслідувань" відповідно до Закону України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ, внаслідок чого Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу.

Отже, у зв`язку зі зміною правового статусу Державного бюро розслідувань (центральний орган виконавчої влади перетворений у державний правоохоронний орган) була скорочена посада державної служби, яку обіймала позивачка, внаслідок зміни штатного розпису.

За приписами частини п`ятої статті 14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" (у редакції Закону № 305-IX), трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону № 889-VIII. Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином законодавець при регулюванні трудових відносин при проходженні та припинені державної служби згідно із Законом № 889-VІІІ та державної служби особливого характеру, згідно з Законом № 794-VІІІ, встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), та введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР.

Законом № 305-ІХ доповнено Закон України "Про Державне бюро розслідувань" статтею 14-3, якою врегульовано порядок переведення працівників ДБР, за змістом частини 1 якої державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом № 889-VІІІ.

З аналізу вказаної норми слідує, що законодавцем не передбачено автоматичне переведення державного службовця на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду.

Аналогічний підхід у подібних правовідносинах застосовано також Верховним Судом у постанові від 10.08.2022р. у справі №560/586/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що при прийнятті спірного наказу відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року по справі №200/12306/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року по справі №200/12306/20-а - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 12 січня 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 12 січня 2023 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко