Справа № 160/7393/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2023 року м. Дніпросправа № 160/7393/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року (головуючий суддя Єфанова О.В.)

у справі № 160/7393/22

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 протиправними та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №21 від 11.04.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.03.2022 та зарахувати до страхового стажу періоди: з 01.01.1991 по 05.03.2001 та з 19.01.2004 по 14.03.2005 - робота в колгоспі ім. Крейсера «Аврора» Нікопольського району; з 06.03.2001 по 18.01.2004 - декретна відпустка по догляду за дитиною до 3х років; з 06.04.2005 по 31.03.2006 - перебування на обліку у Нікопольському центрі зайнятості; з 13.02.1980 по 09.04.1984 - робота в магазині №12 на посаді робочої в селищі Ягодне, Магаданської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійний орган протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком, оскільки згідно трудової книжки, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, позивачка має достатнього підтвердженого стажу для призначення пенсії за віком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано Рішення про відмову у призначенні пенсії №21 від 11.04.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 29.03.2022 та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 01.01.1991 по 05.03.2001 та з 19.01.2004 по 14.03.2005 - робота в колгоспі ім. Крейсера «Аврора» Нікопольського району; з 06.03.2001 по 18.01.2004 - декретна відпустка по догляду за дитиною до 3х років; з 06.04.2005 по 31.03.2006 - перебування на обліку у Нікопольському центрі зайнятості; з 13.02.1980 по 09.04.1984 - робота в магазині №12 на посаді робочої в селищі Ягодне, Магаданської області.

В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не зараховано позивачці до страхового стажу спірні періоди роботи та період, протягом якого позивачка отримувала допомогу по безробіттю, які підтверджені основним її документом - трудовою книжкою.

Суд, пославшись на правову позицію Верховного Суду у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 (Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області) подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. Скаржник зазначає, що обчислення стажу є виключно компетенцією органів Пенсійного фонду, тому підміна судом повноважень суб`єкта владних повноважень є втручанням в повноваження органів Пенсійного фонду. По суті прийнятого відповідачем рішення про відмову в призначенні пенсії за віком скаржник наполягає на тому, що згідно поданих позивачкою документів загальних (страховий) стаж позивачки є недостанім для призначення пенсії за віком. Певні періоди роботи згідно записів трудової книжки позивачки не зараховані до її страхового стажу з підстав того, що трудова книжка оформлена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, зокрема, на титульній сторінці трудової книжки відсутня дата народження позивачки. Періоди роботи в колгоспі не зараховані у зв`язку з відсутністю довідки про встановлений мінімум з помісячною розбивкою відпрацьованих трудоднів. Період роботи з 13.02.1983 по 09.04.1984 не зарахований через розбіжність у дані звільнення позивачки з роботи. Період перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років не зараховано у зв`язку з відсутністю довідки управління соціального захисту населення про періоди перебування по догляду за дитиною до 3-х років. Для зарахування вказаних періодів роботи слід подати уточнюючі довідки, видані на підставі первинних документів.

Позивачка подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 29.03.2022 про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846), заяву позивачки та додані документи роозглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.04.2022 №21 позивачці відмовлено в призначені пенсії за віком з тих підстав, що страховий стаж роботи позивачки на дату звернення до пенсійного органу становить 20 років 10 місяців 00 днів, тоді як згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж 29 років.

До такого висновку пенсійний орган дійшов через не зарахування до стажу роботи позивачки:

період навчання, оскільки в свідоцтві № НОМЕР_1 відсутня дата зарахування;

період роботи згідно трудової книжки № НОМЕР_2 від 22.06.1992, оскільки відсутня дата народження, що порушує порядок ведення трудових книжок (порушення пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 58 від 29.07.1993);

період роботи в колгоспі з 01.01.1991 по 31.12.2003 згідно трудової книжки № НОМЕР_2 від 22.06.1992, оскільки відсутня уточнююча довідка про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні;

період по безробіттю з 06.04.2005 по 31.03.2006;

період догляду за дитиною до 3-х років ( ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ), так як в свідоцтві про народження відсутня відмітка про видачу паспорта та відсутня довідка УСЗН про період перебування по догляду до 3-х років;

період роботи з 13.02.1983 по 09.04.1984 згідно трудової книжки № НОМЕР_3 , оскільки наказ про звільнення №296-К від 13.07.1984, а дата звільнення - 09.04.1984.

Не погодившись з такою відмовою позивачка звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

01.01.2014 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який, як в ньому зазначено, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За правилами ч.3 ст.24 цього Закону страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

До стажу роботи зараховується також:

будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (п. «а»);

час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку (п. «ж»).

Відповідно до ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 2 п.2.1 загаченого вище Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами у період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно підтверджується свідоцтвом про народження дитини, наказом про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, довідкою з реєстру застрахованих осіб. Період перебування у відпустці визначається як період, що відповідає тривалості такої відпустки, встановленій статтею 17 Закону України «Про відпустки», а для жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,- тривалості, передбаченій пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та передує даті надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Порядок ведення трудових книжок, за частину спірного періоду трудового стажу позивачки, регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993.

З 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

До трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, серед іншого, записи про роботу як членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників (пункту 2.19 вказаної Інструкції).

Як встановлено судом, відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_4 , заповненої 22.05.1992, ОСОБА_1 з 01.01.1991 прийнята в члени колгоспу ім. Крейсера «Аврора» Нікопольського району.

З 01.01.1991 по 05.03.2001 та з 19.01.2004 по 14.03.2005 позивачка працювала в колгоспі ім. Крейсера «Аврора» Нікопольського району (перейменований в КСП ім. Крейсера «Аврора», реорганізований в ТОВ «Аврора» - наказ № 2 від 19.02.2000) на різних посадах.

В розділі трудової книжки колгоспника позивачки «Трудова участь в громадському господарстві» міститься річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання позивачкою в період 1991 1999 роки, із якого вбачається виконання позивачкою встановленого мінімуму трудової участі.

Також з цієї трудової книжки позивачки НОМЕР_4 вбачається, що в період з 06.03.2001 по 18.01.2004 позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Свідоцтво про народження НОМЕР_5 видане 13.02.2001 засвідчує, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати громадянка України ОСОБА_1 .

В період з 06.04.2005 по 31.03.2006 позивачка перебувала на обліку в Нікопольському центрі зайнятості. В трудовій книжці позивачки НОМЕР_4 містяться записи, що 06.04.2005 розпочато виплату допомоги по безробіттю (наказ НТ 050406 від 06.04.2005), 31.03.2006 припинено виплату допомоги по безробіттю (наказ НТ 060404 від 04.04.2006).

Також відповідно до трудової книжки позивачки НОМЕР_6 ОСОБА_1 з 13.02.1980 (наказ № 30-К від 14.02.1980) по 09.04.1984 (наказ № 296-К від 13.07.1984) працювала робочою в магазині №12, селищі Ягодне, Магаданської області.

Стосовно не зарахування відповідачем вказаних періодів до стажу роботи позивачки для призначення пенсії за віком суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваних дій відповідача-2.

Виходячи з наведених вище положень ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310.

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до встановленого зразка трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Отож, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника, яка є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Видана позивачці трудова книжка колгоспника НОМЕР_4 містить вчинені належним чином записи у відповідні розділи, які в повній мірі підтверджують період роботи позивачки в колгоспі ім. Крейсера «Аврора» із виконанням нею встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Посилання відповідача-2 в оскаржуваному рішенні від 11.04.2022 про відсутність уточнюючої довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні є помилковими, такими, що не ґрунтуються на нормах пенсійного законодавства і не відповідають встановленим вище фактичним обставинам.

Доводи відповідача-2 про порушення порядку ведення трудових книжок, а саме: не зазначення дати народження позивачки також не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи позивачки для обрахунку стажу при призначенні пенсії зі віком відповідно до записів трудової книжки № НОМЕР_2 .

Надані позивачкою до заяви від 29.03.2022 про призначення пенсії документи, зокрема, паспорт громадянина України підтверджують дату народження позивачки, а також належність їй вказаної трудової книжки.

Записи про періоди роботи в цій трудовій книжці внесені з дотриманням вимог законодавства, не містять неточностей або помилок.

Також з наведених вище підстав є помилковим висновок пенсійного органу про не зарахування періоду роботи позивачки з 13.02.1980 по 09.04.1984 згідно трудової книжки № НОМЕР_3 .

Внесення відомостей про дату звільнення 09.04.1984 на підставі наказу про звільнення № 296-К від 13.07.1984, про що вказує відповідач-2, не може свідчити про неточності, допущені помилки у даті звільнення, тому не потребує додаткового підтвердження, в тому числі шляхом подання уточнюючих довідок.

Стосовно періоду перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягненням нею трирічного віку з 06.03.2001 по 18.01.2004, про що міститься відповідний запис в трудовій книжці позивачки НОМЕР_4 (запис №5) відповідачем-2 не обґрунтована вимога щодо необхідності внесення у свідоцтво про народження відмітки про видачу паспорта та наявності довідки УСЗН про період перебування позивачки по догляду за дитиною до 3-х років.

Стосовно періоду перебування позивачки на обліку в центрі зайнятості з 06.04.2005 по 31.03.2006 суд першої інстанції правильно встановив, що в трудовій книжці позивачки НОМЕР_4 міститься запис про виплату їй протягом спірного допомоги по безробіттю з 06.04.2005 по 31.03.2006.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Також є прийнятним з цього приводу посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 20.04.2022 у справі №638/7217/16-а про зарахування до страхового стажу періоду, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не всього періоду перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Факт перебування позивачки на обліку в Нікопольському міськрайонному центрі зайнятості і отримання допомоги по безробіттю з 06.04.2005 по 31.03.2006 підтверджується також наявною у матеріалах справи довідкою Нікопольського міськрайонного центру зайнятості від 16.05.2022 № 671.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що вказані вище періоди підлягають зарахуванню до стажу роботи позивачки, що дає їй право на призначення пенсії за віком, рішення відповідача-2 від 11.04.2022 №21 є протиправним.

Стосовно висновку суду першої інстанції про зобов`язання відповідача-2 зарахувати до страхового стажу позивачки відповідні періоди, суд апеляційної інстанції вважає відсутніми втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу, зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Виходячи з встановлених у справі обставин, суті та підстав прийнятого відповідачем-2 оскаржуваного рішення, суд першої інстанції правильно визначив спосіб захисту порушених прав позивачки, зобов`язавши пенсійний орган вчинити певні дії.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування судового рішення.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року у справі № 160/7393/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко