Справа № 440/9636/22
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

. 12 січня 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/9636/22

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Чеснокова А.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якій просить суд

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невключенні при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивача індексації грошового забезпечення;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 1427,40 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

09 грудня 2022 року судом отримано клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду через пропуск останнім строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Під час здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження судом встановлено обставини, які зумовлюють залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху в зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України; позивачу запропоновано в п`ятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали для усунення недоліків позовної заяви подати до Полтавського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду разом із доказами на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач отримав копію зазначеної ухвали Полтавського окружного адміністративного суду 06 січня 2023 року.

На виконання вимоги ухвали суду від 05 січня 2023 року про залишення позовної заяви без руху позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом. В обґрунтування вищевказаної заяви позивач зазначає, що про невключення до складу одноразової грошової допомоги при звільненні суми індексації грошового забезпечення фактично дізнався з листа відповідача від 14 жовтня 2022 року. Крім того вказує на запровадження в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану. А відтак позивач наполягає на дотриманні ним строку звернення до суду з цим позовом.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративно судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративно судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративно судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративно судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, що діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

За висновком Верховного Суду, викладеним в пункті 43 постанови від 28 липня 2022 року у справі № 300/6805/21, до "усіх виплат" також належить і виплата вихідної допомоги (одноразової грошової допомоги при звільненні).

Тобто до 19 липня 2022 року звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19 липня 2022 року (надалі - Закон № 2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції.

Так, частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону № 2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП).

Строки, визначені частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, стосуються виплати всіх сум, що належать працівникові у разі його звільнення.

Враховуючи те, що стаття 233 Кодексу законів про працю України у новій редакції набрала чинності 19 липня 2022 року, то з урахуванням принципу правової визначеності, тримісячний строк звернення до суду, встановлений законом, слід обраховувати з 19 липня 2022 року та відповідно строк звернення до суду з цим позовом закінчився 19 жовтня 2022 року.

Позивач звернувся до суду з цим позовом через систему "Електронний суд" лише 07 листопада 2022 року, а отже - з пропуском тримісячного строку звернення до суду, встановленого законом.

З метою встановлення поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та роз`яснено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом разом із доказами поважності причин такого пропуску.

10 січня 2023 року представником позивача через систему "Електронний суд" подано клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що саме з листа відповідача від 14 жовтня 2022 року за вих. № 29/187зі, що отриманий адресатом 21 жовтня 2022 року, позивач дізнався про обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення, а тому початок перебігу строку звернення до суду із цим позовом вважає таким, що розпочався з 21 жовтня 2022 року. Крім того, з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався. Відповідно до роз`яснень Торгово-промислової палати України № 2024/02-.0-7.1 від 28 лютого 2022 року військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Таким чином, введення воєнного стану на території України позивач вважає поважною причиною пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Вирішуючи клопотання про поновлення строку звернення до суду, суд виходить з такого.

Питання застосування строку звернення до суду було неодноразово предметом розгляду Верховним Судом, зокрема у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та № 420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), де Верховний Суд зазначив, що "для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 340/1019/19). Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Верховний Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

Тож, беручи до уваги вищевикладені висновки Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої інстанції в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративно судочинства України, поновленню підлягають строки, які порушені з поважних причин, а поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Судом встановлено, що позивачем заявлені позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка полягає у невключенні при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII з урахуванням індексації грошового забезпечення у розмірі 1427,40 грн.

Отже, позивачем оскаржується бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка була ним допущена у момент розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні, її нарахуванні та виплаті.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 29 вересня 2021 року № 482 о/с "По особовому складу" позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) згідно із Законом України "Про Національну поліцію" 30 вересня 2021 року. Цим же наказом визначено на які види виплат при звільненні має право ОСОБА_1 , зокрема право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 років.

Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована позивачу в сумі 185020,25 грн та 26 листопада 2021 року виплачена в сумі 182244,95 грн (з відрахуванням військового збору 1,5 %).

Відтак про суму нарахованої відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні позивач дізнався в момент її отримання 26 листопада 2021 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 94 Закону України "Про Національну поліцію України" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пунктом 3 Постанови Кабінетом Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" № 988 від 11 листопада 2015 року затверджено схему окладів за спеціальним званням поліцейських у розмірах згідно з додатком 1; схему посадових окладів курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, із числа осіб, які не перебували на службі в поліції перед зарахуванням на навчання, у розмірах згідно з додатком 2; схему тарифних коефіцієнтів за посадами курсантів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських із числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, у розмірах згідно з додатком 2-1; схеми посадових окладів поліцейських у розмірах згідно з додатками 3 - 10.

Пунктами 1, 6-8 розділу VI Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (у відповідній редакції), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799, передбачено, що поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

У наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.

Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

З наведеного правового регулювання слідує, що розміри та складові грошового забезпечення, а також спосіб обчислення та порядок виплати суми одноразової грошової допомоги при звільненні визначені законодавством.

Оскільки чинним законодавством встановлені розміри та складові грошового забезпечення, а також порядок обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, то суд вважає, що саме з дня отримання одноразової грошової допомоги при звільненні (26 листопада 2021 року) позивач повинен був дізнатися про відповідність/невідповідність обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні вимогам законодавства або у разі необхідності (за відсутності необхідних знань, тощо) - вчинити активні дії щодо звернення до відповідача за отриманням роз`яснень щодо розрахунку виплаченої суми.

Необізнаність позивача із законодавством щодо способу обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні та зайві зволікання із направленням до Головного управління Національної поліції в Полтавській області запиту про отримання відповідної інформації свідчать про байдужість позивача до своїх прав.

Верховним Судом висловлена позиція (зокрема, в постановах від 11 листопада 2021 року у справі № 420/2764/21 та від 13 грудня 2021 року 473/3711/16-а), згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Беручи до уваги викладене, довід позивача про те, що саме з листа відповідача від 24 жовтня 2022 року він дізнався про порушення свого права, суд відхиляє, адже вважає, що реальна, об`єктивна можливість виявити належну зацікавленість до способу обчислення суми одноразової грошової допомоги при звільненні виникла у позивача ще в листопаді 2021 року при звільненні зі служби та починаючи з цього часу позивач, у разі необхідності, міг вчинити активні дії щодо отримання у відповідача інформації стосовно розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні. При цьому суд враховує і ту обставину, що сума одноразової грошової допомоги при звільненні (в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби) визначалась відповідачем станом на дату його звільнення 30 вересня 2021 року, що передбачає однозначний та незмінний розрахунок такої суми.

Отже, триваюча пасивна поведінка позивача та його недисциплінованість як учасника суспільних відносин свідчить про недотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Продовжуючи надавати оцінку доводам позивача стосовно причин пропуску строку звернення до суду з позовом, суд зазначає, що Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Законами України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який триває до теперішнього часу.

За змістом статті 64 Конституція України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану".

Діяльність судів, органів та установ системи правосуддя в умовах воєнного стану регламентовано статтею 12-2 цього Закону, за приписами якої в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

За правилами статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Полтавський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, безперервно здійснював свою діяльність, забезпечував усім особам, у тому числі й позивачу у цій справі, можливість реалізації права на судовий захист.

Відтак, позивач міг безперешкодно реалізувати своє право на звернення до суду в межах встановленого законом строку звернення як шляхом подання позовної заяви безпосередньо через канцелярію суду, так і шляхом направлення позовної заяви до суду поштою або через систему "Електронний суд".

З матеріалів поданого клопотання не встановлено, що позивач мав обмеження, які б об`єктивно унеможливили чи ускладнили звернення позивача з цим позовом з 19 липня 2022 року по 07 листопада 2022 року, що також вказує на те, що несвоєчасне подання позову до суду мало суб`єктивні причини та залежало від волі та дій позивача.

Позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та правові висновки суду, є підстави стверджувати, що відкриваючи адміністративне провадження у цій справі, суд в ухвалі від 14 листопада 2022 року дійшов передчасного висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду встановлені частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За правилами частини 15 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Проаналізувавши наведене суд не вважає, що позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 січня 2023 року, а відтак його позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 123, 169, 171, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36014, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити ініціатору звернення разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.О. Чеснокова