Справа № 460/27390/22
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
З ПИТАНЬ ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Греська О.Р, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін клопотання про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі за позовом
доІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу станом на день звільнення 31.03.2020, одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні 31.03.2020 із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, згідно з частиною 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
20.09.2022 до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. На обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що позивач був звільнений з військової служби 31.03.2020. Тоді ж він був ознайомлений з витягом з наказу № 21 від 31.03.2020, в якому зазначені усі виплати які підлягали сплаті позивачу. Позивач не звертався до відповідача з вимогою виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні 31.03.2020 із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Письмову відмову у здійснені такої виплати не отримував. Строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України. Відповідач вважає, що позивач обмежений правом на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку. Дана позиція викладена в постанові Верховного суду від 11.02.2021 року по справі № 240/532/20.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених відповідачем в основу клопотання про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).
У силу приписів частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, КАС України передбачає, що строк звернення до суду може встановлюватися іншими спеціальними законами.
При цьому правове становище осіб, які проходять військову службу, а також осіб, звільнених з військової служби, порядок, умови оплати праці військовослужбовців врегульовано Законом України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", а в частині, яка не врегульована цим законом, застосовуються норми трудового законодавства - Кодексу законів про працю.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Варто зауважити, що одноразова грошова допомога при звільненні є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці військовослужбовців, тобто є виплатою, яка гарантована державою у разі звільнення з військової служби.
Суд зазначає, що чинним законодавством України, яке регулює соціальне та пенсійне забезпечення військовослужбовців, передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні.
Конституційний Суд в рішенні № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року дійшов висновку про те, що положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Таким чином до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати, якщо було порушено законодавство про працю, не було обмежено строком.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, який набув чинності 19.07.2022, внесено зміни до діючого законодавства про працю.
Зокрема, частини перша та друга статті 233 Кодексу законів про працю України викладені у такій редакції:
- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1);
- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).
Таким чином, частиною другою статті 233 КЗпП України встановлено місячний строк звернення до суду з дня вручення копії наказу.
При цьому варто врахувати Прикінцеві Положення КЗпП України, де у п. 1 визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Так, відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12.03.2020 на усій території України карантин.
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500) дію карантину продовжено до 31.07.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено продовжити на всій території України дію карантину з 1 серпня до 31 серпня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету міністрів України» установлено продовжити на всій території України дію карантину з 1 серпня до 31 жовтня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020 № 956 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 р. № 641» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 31 грудня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» до 28.02.2021 встановлено карантин та запроваджено локдаун з 08.01.2021 по 24.01.2021 включно.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 104 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 30 квітня 2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 30 червня 2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 № 611 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 31 серпня 2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.2021 № 855 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 01 жовтня 2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 № 981 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 31 грудня 2021 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.2021 № 1336 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 31 березня 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 229 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 і від 29 червня 2021 р. № 677» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 31 травня 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 630 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 31 серпня 2022 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 № 928 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» установлено продовжити на всій території України дію карантину до 31 грудня 2022 року.
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Враховуючи вищенаведене, а також ту обставину, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 06.09.2022, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк звернення до суду, відтак у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.
Суд зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.
Враховуючи суть позовних вимог ОСОБА_1 , суд не вважає пропущеним строк звернення позивача до адміністративного суду.
Тому, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду до задоволення не підлягає.
Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Олег ГРЕСЬКО