Справа № 120/5638/22
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 січня 2023 р. Справа № 120/5638/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталія Володимирівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- Визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №12 від 31.05.2022 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити і виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з часу отримання права згідно ст. 26 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування до загального стажу періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 01.01.2004, з 14.03.2004 по 01.10.2004, з 13.04.2005 по 12.10.2005, з 03.06.2008 по 01.06.2009, з 02.06.2009 по 20.03.2010, з 23.04.2010 по 03.03.2011, з 12.05.2011 по 04.03.2012, з 10.04.2012 по 01.03.2013.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 24.05.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак відповідач відмовив у призначенні вказаної пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідачем не зараховано періоди трудової діяльності на території російської федерації, оскільки відсутній документ, що підтверджує сплату страхових. Позивач вважає, що у разі, якщо відповідач не згодний з правильністю запису у трудовій книжці, то уповноважені особи пенсійного органу повинні були провести перевірку первинних документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до законодавства.

Ухвалою суду від 29.07.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

16.08.2022 представник позивача подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.08.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні), відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

20.09.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало відзив, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до Закону України від 24.02.2022 №2102-ХІ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, а тому надіслати запит щодо надання інформації про сплату внесків наразі немає можливості, оскільки відсутнє поштову з`єднання з країною-агресором.

Ухвалою суду від 26.09.2022 Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залучено до участі у справі як другого відповідача. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

04.11.2022 відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надало відзив, у якому заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування зазначає, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років). Відповідачем не зараховано періоди трудової діяльності позивача на території російської федерації з 01.01.2004 по 01.01.2004, з 14.03.2004 по 01.10.2004, з 13.04.2005 по 12.10.2005, 3 03.06.2008 по 01.06.2009, 3 02.06.2009 по 20.03.2010, 3 23.04.2010 по 03.03.2011, 3 12.05.2011 по 04.03.2012, 3 10.04.2012 по 01.03.2013, оскільки відсутній документ, що підтверджує сплату страхових внесків до відповідних фондів російської федерації. Вказує, що оскільки на даний час діє Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких провадилася трудова діяльність. Відповідач звертає увагу суду, що документи про сплату страхових внесків за вищезазначений період роботи на даний час відсутні.

Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

24.05.2022 електронними засобами Вебпорталу позивач подав заяву про призначення пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви були долучені: паспорт громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, трудові книжки НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , довідки про заробітну плату: №18 від 14.02.2022, №43 від 19.05.2022 видані ПП «Агрофірма Батьківщина», довідки про підтвердження стажу №42 від 19.05.2022, №17 від 14.02.2022 видані ПП «Агрофірма Батьківщина», заява про виплату пенсії через банківську установу, військовий квиток.

Вказана заява позивача була розглянута Головним управління Пенсійного фонду України у Рівненській області (за принципом екстериторіальності), відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення", затвердженого Постановою ПФУ від 25.11.2005 №22-1 .

Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області прийняло рішення від 31.05.2022 №12, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного страхового стажу 29 років. Відповідачем за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 02.01.2007 по 31.12.2007 (записи №7-8) згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 22.05.1980, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 24.05.2022 відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу за вище вказаний період. Не зараховано періоди трудової діяльності на території російської федерації з 01.01.2004 по 01.01.2004, з 14.03.2004 по 01.10.2004, з 13.04.2005 по 12.10.2005, 3 03.06.2008 по 01.06.2009, 3 02.06.2009 по 20.03.2010, 3 23.04.2010 по 03.03.2011, 3 12.05.2011 по 04.03.2012, 3 10.04.2012 по 01.03.2013, оскільки відсутній документ, що підтверджує сплату страхових внесків до відповідних фондів російської федерації.

Листом від 29.06.2022 №0200-0205-8/41744 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило позивача про прийняте рішення за результатами розгляду його заяви.

Не погоджуючись із такими відмовами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Судом встановлено, що спірним моментом у цій справі є фактично не зарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації.

Вирішуючи по суті існуючий спір суд першочергово звертає увагу на ту обставину, що оскільки трудовий стаж набутий позивачем на території російської федерації, тому при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 року за № 1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Російська Федерація.

Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії. Тобто існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.

Отже, при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Сама лише несплата страхових внесків або неможливість отримання таких відомостей, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого стажу.

Окрім того, аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період. При цьому, відмовляючи в зарахуванні спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу, відповідач зазначив, що відсутні документи про сплату страхових внесків за вищевказані періоди.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Надаючи оцінку обставинам даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17), згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Разом із тим, суд зазначає, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця.

При цьому, будь-яких доказів, які б підтверджували не відрахування страхових внесків до пенсійних органів РФ з вини позивача в суду немає.

Крім того, трудова діяльність позивача на території російської федерації підтверджується записами трудової книжки № НОМЕР_2 .

Отже, із вищевикладеного слідує, що будь-яких законних передумов не зараховувати позивачу періоди його роботи в російській федерації за періоди роботи з 01.01.2004 по 01.01.2004, з 14.03.2004 по 01.10.2004, з 13.04.2005 по 12.10.2005, з 03.06.2008 по 01.06.2009, з 02.06.2009 по 20.03.2010, з 23.04.2010 по 03.03.2011, з 12.05.2011 по 04.03.2012, з 10.04.2012 по 01.03.2013 у відповідача не було.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, які стосуються визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області №12 від 31.05.2022, а тому відповідні вимоги підлягають задоволенню.

Що ж до вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2022 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Як слідує із матеріалів справи, позивач досягнув 60 років, підтверджений відповідачем страховий стаж позивача становить 24 роки, 0 місяців, 19 днів.

Таким чином, зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 01.01.2004 по 01.01.2004, з 14.03.2004 по 01.10.2004, з 13.04.2005 по 12.10.2005, з 03.06.2008 по 01.06.2009, з 02.06.2009 по 20.03.2010, з 23.04.2010 по 03.03.2011, з 12.05.2011 по 04.03.2012, з 10.04.2012 по 01.03.2013, свідчитиме про наявність у нього більш ніж 29 років страхового стажу, що є достатнім для призначення йому пенсії за віком.

В той же час, визначаючись щодо дати з якої позивачу слід призначити пенсію, суд враховує, що в прохальній частині позовної заяви позивач просить суд призначити йому пенсію з часу отримання такого права.

Поряд із цим, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

В даному ж випадку, позивач досяг пенсійного віку 02.04.2022, а за призначенням пенсії звернувся 24.05.2022, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, а також з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію починаючи з 03.04.2022, тобто з дня, наступного за днем досягнення позивачем пенсійного віку, зарахувавши до його страхового стажу періоди його роботи з 01.01.2004 по 01.01.2004, з 14.03.2004 по 01.10.2004, з 13.04.2005 по 12.10.2005, з 03.06.2008 по 01.06.2009, з 02.06.2009 по 20.03.2010, з 23.04.2010 по 03.03.2011, з 12.05.2011 по 04.03.2012, з 10.04.2012 по 01.03.2013.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №12 від 31.05.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно зі ст. 26 Закону України №Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 01.01.2004, з 14.03.2004 по 01.10.2004, з 13.04.2005 по 12.10.2005, з 03.06.2008 по 01.06.2009, з 02.06.2009 по 20.03.2010, з 23.04.2010 по 03.03.2011, з 12.05.2011 по 04.03.2012, з 10.04.2012 по 01.03.2013

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.04.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100);

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (; вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, 33028)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна