Справа № 160/12750/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчини певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за заявою від 12.01.2022 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 12.01.2022 року пенсію за віком на пільгових умовах з зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року в півтора кратному його обчисленні; з зарахуванням до загального страхового стажу періоду роботи з 27.03.1995 року по 19.06.1995 року, а також періоду надстрокової військової служби у військовому званні прапорщиком з 15.05.1985 року по 14.12.1990 року в півтора кратному обчисленні;
Позивач вважає таку відмову Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області протиправною, тому звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 30.08.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. Відповідач в обгрунтування відзиву на позов посилається на те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
При цьому, як зазначає відповідач, у позивача наявний стаж за Списком №1, а тому, заяву про призначення пенсії на пільгових умовах від 12.01.2022 року було розглянуто в межах визначення права на призначення пенсії саме за Списком №1.
З огляду на те, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 01 місяць 20 днів, пільговий стаж роботи - 03 роки 03 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пільгової пенсії.
Крім того, відповідач посилається на відсутність підстав щодо зарахування в пільговому обчисленні із застосуванням кратного коефіцієнту періоду роботи позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, оскільки кратність застосовується лише до 01.01.1991 року. З огляду на те, що спірним є період з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року, а тому, підстави для зарахування до страхового стажу в пільговому обчисленні (один рік роботи за один рік шість місяців) відсутні. Водночас, вказаний період зарахований до загального страхового стажу в одинарному розмірі, але не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 відповідно до довідки №141 від 19.10.2021 року, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за умовами праці на ТОВ "Артель шукачів Чукотка".
При цьому, пенсійний орган зазначає, що період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі підлягає зарахуванню в пільговому (кратному) обчисленні лише до загального страхового стажу, а не до пільгового стажу за Списком №1 або Списком №2.
Також не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 27.03.1995 року по 19.06.1995 року, оскільки записи у трудовій книжці позивача в частині спірного періоду не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.
Відповідач зазначає, що зарахування надстрокової військової служби у військовому званні прапорщиком з 15.05.1985 року по 14.12.1990 року у кратному обчисленні не передбачено діючим пенсійним законодавством. Тому, проходження строкової та надстрокової служби у період з 11.01.1983 року по 14.12.1990 року зараховано до страхового стажу позивача в одинарному розмірі.
Крім того, відповідач посилається на дискреційні повноваження пенсійного органу в питаннях призначення пенсії.
Також пенсійний орган зазначає про відсутність підстав для відшкодування ним моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , оскільки останнім не доведено належними доказами спричинення такої шкоди та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачу.
Зважаючи на викладене, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивачем надано до суду відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи. Позивач вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є повністю необґрунтованими, а тому, просить задовольнити його позовні вимоги.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У спірному рішенні зазначено, що стаж зараховано за наданими документами та даними персоніфікованого обліку. При цьому, страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 01 місяць 20 днів, пільговий стаж роботи - 03 роки 03 місяці 27 днів, що є недостатнім відповідно до вимог ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV. Крім того, не зараховано до пільгового стажу період роботи з 27.09.1995 року по 19.06.1995 року через виправлення у трудовій книжці; з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року, оскільки у трудовій книжці не зазначена дата наказу на прийом та відсутня атестація.
Також відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатами звернення позивача від 04.02.2022 року з питання призначення пенсії було додатково повідомлено, що, зокрема, період роботи позивача з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року в ТОВ "Артель старателів Чукотка" не зараховано у пільговому обчисленні, оскільки відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV періоди роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року, тобто стаж, набутий в районах Крайньої Півночі до 01.01.1991 року, зараховується до загального трудового стажу в пільговому обчисленні стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991 року. З огляду на те, що позивач працював в ТОВ "Артель старателів Чукотка" після 01.01.1991 року, тому відсутні підстави для зарахування зазначеного періоду роботи у пільговому обчисленні.
Не погоджуючись з позицією відповідача та вважаючи його рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Водночас, питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації) після 01.01.1991 року до стажу при призначенні пенсій на території України регулюється нормами міжнародних угод, підписаних Україною та Російською Федерацією.
З 01.01.1992 року по 31.12.2001 року на території РФ діяв Закон РРСФР «Про державні пенсії в РРСФР» від 20.11.1990 року № 340-1, на підставі якого всі періоди роботи в районах Крайньої Півночі зараховуються в трудовий стаж в полуторному розмірі.
Відповідно до частини 4 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).
Згідно статті 6 Угоди «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
За змістом Угоди від 14.01.1993 року, пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.
Відповідно до статті 7 Угоди від 14.01.1993 року питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13.03.1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Статтею 1 Угоди від 13.03.1992 року передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Також статтею 6 Угоди від 13.03.1992 року передбачено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пільгових пенсій та за вислугою років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на територіях держав-учасниць Угоди, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності Угоди. Розрахунок пенсії проводиться із заробітку за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.
Відповідно до статті 11 Угоди від 13.03.1992 року необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України» є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Завданням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності; безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною-інвалідом, хворим членом сім`ї, смерті громадянина та членів його сім`ї тощо.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників - мігрантів» від 15.04.1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
З вищенаведених норм міжнародних угод, підписаних Україною та РФ, слідує, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Таким чином, якщо певний період роботи особи на території РФ згідно з законодавством цієї держави повинен обчислюватися на пільгових підставах, то в такому ж порядку цей же стаж повинен враховуватись щодо цієї людини і в Україні. Відтак, стаж позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність особи.
Так, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 зазначено, що у період з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року ОСОБА_1 працював водієм з вивезення гірської маси з кар`єру в ТОВ «Артель старателів Чукотка».
Відповідно до довідки від 19.10.2021 року №140, виданої ТОВ «Артель старателів Чукотка» вказано, що ОСОБА_1 дійсно працював у старательській артелі «Чукотка» в період з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року на посаді водія з вивезення гірської маси з кар`єру (водія автомобіля, зайнятого на транспортуванні гірської маси в технологічному процесі).
Крім того, у зазначеній довідці вказано, що ТОВ «Артель старателів Чукотка» знаходиться на віддаленій ділянці в Чаунському районі Чукотського автономного округу (раніше - Чукотський національний округ). Згідно адміністративно-територіального поділу РФ, Чукотський автономний округ є районом Крайньої Півночі. Чукотський автономний округ до 1992 року входив до складу Магаданської області, яка також відноситься до районів Крайньої Півночі. До складу Чукотського автономного округу на даний час входить окружний центр м.Анадир і 8 районів: Анадирський, Берінговский, Билибинський, Іультинский, Провіденський, Чаунський, Чукотський, Шмідтовський.
Враховуючи викладене вище, спірний період роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі підлягає зарахуванню до страхового стажу із розрахунку один рік роботи за один рік та шість місяців.
Щодо посилання відповідача на незарахування спірного періоду до пільгового стажу за Списком №2, оскільки не проведена атестація робочих місць роботодавцем, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII.
Відповідно до положень пункту 16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Частиною 1 статті 114 Закону України №1058-ІV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є належність його професії, посади до пільгової, тобто, до Списку №2 в даному випадку, та підтвердження шкідливих умов праці за результатами проведеної атестації робочого місця.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Згідно пункту 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 року № 41.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно пункту 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Водночас, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Частинами 1 та 2 статті 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
Тобто, роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення статті 114 Закону №1058-ІV - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна уточнююча довідка від 19.10.2021 року №141, видана ТОВ «Артель старателів Чукотка», відповідно до якої ОСОБА_1 працював повний робочий день в ТОВ «Артель старателів Чукотка» у пероід з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року на посаді водія автомобіля, зайнятого транспорутванням гірської маси в технологічному процесі.
Вищезазначена професія, за якою позивач працював у спірний період, віднесена до Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року.
Разом з тим, у довідці від 19.10.2021 року №140, виданій ТОВ «Артель старателів Чукотка», зазначено, що атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві проводиться з 2011 року.
Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Тобто, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до положень статті 13 Закону № 1788-XII або статті 114 Закону №1058-ІV.
При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.
Крім того, положеннями Угоди про гарантії від 14.01.1993 року визначено, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами. При цьому, мовою оригіналу: «статья 212 Трудового кодекса РФ: работодатель обязан обеспечить, в частности, проведение аттестации рабочих мест по условиям труда с последующей сертификацией организации работ по охране труда».
Отже, законодавцем РФ також покладено обов`язок забезпечити проведення атестації робочих місць за умовами праці на роботодавця, а тому, її не проведення, несвоєчасне проведення або неповне проведення не може позбавити громадянина його конституційного права на соціальний захист.
З огляду на викладене, період роботи з 14.07.1995 року по 23.10.1997 року підлягає зарахованню до пільгового стажу за Списком №2.
Щодо не зарахування періоду надстрокової військової служби у військовому званні прапорщиком з 15.05.1985 року по 14.12.1990 року в кратному його обчисленні, то суд зазначає наступне.
Як вбачається з трудової книжки позивача НОМЕР_2 , останній проходив службу в Радянській Армії у період з 11.04.1983 року по 14.12.1990 року.
Вказане також підтверджується відповідними записами у військовому квитку та послужному списку.
Відповідачем означений період зараховано до загального страхового стажу позивача.
За змістом пункту «в» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 52 Закону СРСР від 14.07.1956 року «Про державні пенсії» визначено, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу надстрокової служби і прирівняних до них осіб, а також пенсійне забезпечення їх сімей здійснюється в порядку і розмірах, встановлених Радою Міністрів СРСР.
Пунктом 6 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 року № 590, передбачалося, що пенсійне забезпечення генералів, адміралів, офіцерів, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби, осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, а також пенсійне забезпечення сімей цих осіб здійснюється в порядку і розмірах, що встановлюються Радою Міністрів СРСР.
Пунктом 55 цього ж Положення встановлено, що окремі періоди служби при обчисленні вислуги років для призначення пенсій зараховуються на пільгових умовах.
При цьому, згідно частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Однією з соціальних пільг, визначених державою такій категорії громадян України, є обчислення вислуги років (часу проходження військової служби) на пільгових умовах для призначення пенсій.
Період проходження військової служби, що зараховується до вислуги років, зокрема, на пільгових умовах, визначається Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393.
Відповідно до пункту 1 цієї Постанови №393 визначено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
Також, відповідно до пункту 2.1 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530, особам, звільненим з військової служби, які мають право на пенсію відповідно до Закону, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому разі обчислюється в порядку, установленому законодавством СРСР, якщо цим Положенням не передбачено більш пільгових умов зарахування часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (перелік внутрішніх військ СРСР наведений у додатку 1 до цього Положення).
Додатком №2 встановлено періоди дійсної військової служби у Збройних Силах СРСР, які підлягають зарахуванню до вислуги років на пенсію на пільгових умовах, один місяць служби за півтора місяця, зокрема:
- на посадах, виконання обов`язків на яких пов`язане із систематичним здійсненням стрибків з парашутом у повітрянодесантних військах, повітрянодесантних з`єднаннях КДБ СРСР, Військово-Повітряних Силах та авіації інших видів Збройних Сил СРСР, частинах спеціального призначення та військово-навчальних закладах, що готують офіцерів для повітрянодесантних військ, - з 01 жовтня 1967 року, а в десантно-штурмових з`єднаннях і частинах, розвідувальних десантних підрозділах (розвідувальних пунктах) Сухопутних військ і морської піхоти - з 14 березня 1980 року. При цьому служба на зазначених посадах зараховується до вислуги років на пільгових умовах у разі виконання ними річних норм стрибків з парашутом, визначених в "Инструкции о порядке применения постановления Совета Министров СССР от 14 марта 1980 г. № 231-65 "О льготах военнослужащим Советской Армии и Военно-Морского Флота, действительная военная служба которых связана с совершением прыжков с парашутом, при исчислении выслуги лет на пенсию", яка введена в дію наказом Міністра оборони СРСР від 02 квітня 1980 року № 056;
- у віддалених місцевостях СРСР, перелічених у пункті 4 цього додатка, - зі строків, зазначених у цьому пункті.
Відповідно до пункту 4 Додатка №2 до вказаного Положення визначений перелік віддалених місцевостей СРСР, у яких служба осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової та строкової служби зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, зокрема, в Узбецькій РСР - у місті Караулбазар Каганського району Бухарської області, у місті Мубарек Кашкадар`їнської області, у Каттакурганському та Совєтабадському районах Самаркандської області, у містах Зарафшан та Учкудук, селищі Басапан Зарафшанської міської ради народних депутатів і Кокпатас Учкудукської міської ради народних депутатів Бухарської області (міста Зарафшан та Учкудук раніше входили до складу Навоїнської області, а потім - до Самаркандської області), в Ангорському, Гагарінському, Джаркурганському,Термезькому та Шерабадському районах, місті Термез Сурхардар`їнської області - з 01 січня 1985 року, а на решті території республіки (за винятком міста Ташкент) - з 01 січня 1988 року.
Так, згідно послужного списку позивача вбачається, що ОСОБА_1 у період з 15.05.1985 року по 31.12.1985 року, з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року, з 01.01.1987 року по 31.12.1987 року, з 01.01.1988 року по 31.12.1988 року проходив надстрокову військову службу із систематичним здійсненням стрибків з парашутом у повітрянодесантних військах Збройних Сил СРСР, що підтверджується листом обліку виконання офіцером стрибків з парашутом.
Крім того, послужним списком підтверджується надстрокова військова служба позивача у період з 03.10.1989 року по 14.12.1989 року у важких кліматичних умовах Середньої Азії м.Чирчик Ташкентської області, яка згідно вищезазначеного Положення вважається віддаленою місцевістю і період проходження служби рахується як пільговий.
Таким чином, як законодавство колишнього СРСР, так і законодавство України, чинне на час виникнення спірних відносин, передбачали пільгове (кратне) обчислення спірних періодів проходження військової служби.
Тому, з врахуванням зазначеного період військової служби позивача з 15.05.1985 року по 31.12.1988 року та з 03.10.1989 року по 14.12.1990 року повинен бути зарахований до його стажу в кратному розмірі.
Щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 27.03.1995 року по 19.06.1995 року, то суд зазначає наступне.
Так, згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як зазначено вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
На момент заповнення трудової книжки позивача вперше порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
У трудову книжку вносяться:
- відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;
- відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
- відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;
- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Згідно пункту 2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Пунктом 4.1 Інструкції №162 визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З 29.07.1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок що й Інструкція №162.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто, на роботодавця.
Судом встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 містяться записи, зокрема, на підтвердження спірного періоду роботи, а саме, з 27.03.1995 року по 19.06.1995 року в ТОВ "Резонанс ЛТД".
Як вже було встановлено судом, у якості підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу означеного періоду роботи є виправлення у трудовій книжці у записі №10, а саме, у даті звільнення позивача.
Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, оскільки обов`язок щодо заповнення трудових книжок покладено саме на роботодавця.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тобто, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звертається за призначенням пенсії, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17.
Також у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені відповідачем недоліки, а саме, виправлення у даті звільнення, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи до стажу роботи ОСОБА_1 .
Окрім того, з копії трудової книжки позивача вбачається, що записи щодо спірного періоду роботи з 27.03.1995 року по 19.06.1995 року в ТОВ "Резонанс ЛТД", а саме, про прийняття та звільнення з роботи, завірені печаткою даного підприємства, що є підтвердженням того, що ОСОБА_1 дійсно працював та був звільнений саме з цього підприємства.
Отже, період роботи з 27.03.1995 року по 19.06.1995 року підлягають зарахуванню до загального страхового стажу.
Разом з тим, суд зазначає наступне.
Так, при зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пільгової пенсії від 12.01.2022 року позивачем також була надана уточнююча довідка від 10.09.2021 року № 484, видана АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», якою підтверджено пільговий стаж за Списком №1, а саме, 3 роки 3 місяці 29 днів.
Згідно розрахунку стажу (форма РС-право) стаж роботи за Списком № 1 зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача.
За приписами частин 5, 6 статті 114 Закону № 1058-ІV:
- у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах;
- контроль за правильністю застосування списків на пільгове пенсійне забезпечення і якістю проведення атестації робочих місць на підприємствах та в організаціях, підготовка пропозицій щодо вдосконалення таких списків покладаються на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Тобто, показник спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №1 може бути доданий до показника спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №2.
Суд зазначає, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивачу дійсно виповнилось 57 років.
При цьому, з урахуванням періодів роботи за Списком №1 пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 складає лише 5 років 7 місяців 8 днів замість необхідних 6 років 03 місяці, встановлених пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України №1058-ІV.
Тобто, при наявності необхідного пенсійного віку у позивача недостатньо пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчини певні дії відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16.01.2023 року.

Суддя І.О. Лозицька