Справа № 200/17596/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року справа №200/17596/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року у справі № 200/17596/21 (головуючий І інстанції Льговська Ю.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині не призначення позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком на підставі довідок Державного підприємства «Донецька залізнична дорога» від 13 вересня 2018 року № Н-01/1579, від 19 вересня 2018 року № 695/317, від 19 вересня 2018 року № 695/316-ч.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, не врахував, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, а уточнюючі довідки на підтвердження спеціального стажу, видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, повинні бути враховані на підставі «Намібійських винятків».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13 січня 2020 року № 17 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити позивачу пенсію за віком з 01 листопада 2019 року із урахуванням записів трудової книжки від 28 травня 1979 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивачу призначена пенсія з 01.11.2021 року, оскільки ним надано судове рішення, яке набрало законної сили, яким встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки від 28 травня 1979 року серії НОМЕР_1 . Оскільки на момент звернення до пенсійного органу з заявою від 01.11.2019 року в трудовій книжці в графі «прізвище» запис був некоректний, тому призначати пенсію позивачу з врахуванням стажу, визначеного в цій трудовій книжці, у відповідача не було.

Надані позивачем уточнюючі довідки не можуть бути прийняті, оскільки видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

01.11.2019 року позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком згідно ч.1 ст.26 Закону № 1058.

В матеріалах справи наявні архівні довідки та довідки, що видані ДП «Донецька залізниця» від 13 вересня 2018 року № Н-01/1579, від 19 вересня 2018 року № 695/317, від 19 вересня 2018 року № 695/316-ч (а.с.17-19), яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території.

За змістом цих документів довідка Державного підприємства «Донецька залізнична дорога» від 13 вересня 2018 року № Н-01/1579 видана на підтвердження періоду роботи з 27 серпня 1984 року по 28 лютого 1991 року; довідка від 19 вересня 2018 року № 695/317 періоду роботи з 23 травня 1983 року по 24 серпень 1984 року; довідка від 19 вересня 2018 року № 695/316-ч з 01 березня 1991 року по 18 травня 2003 року.

Рішенням Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13 січня 2020 року № 17 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки страховий стаж складає не 26 років, а 23 роки 8 місяців 11 днів.

До загального трудового стажу зараховано: період навчання з 01 вересня 1977 року по 25 квітня 1980 року; період військової служби з 05 травня 1980 року по 23 квітня 1983 року; період роботи за даними персоніфікованого обліку з 01 січня 1999 року по 31 жовтня 2019 року.

Решту записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28 травня 1979 року не враховано з причин, що на титульному листі трудової книжки в графі «прізвище» зроблено некоректно запис. Вказано, що для врахування стажу роботи за відомостями трудової книжки необхідно довести факт приналежності трудової книжки у судовому порядку.

Листами від 28.10.2019 року та від 01.11.2019 року Маріупольське об`єднане УПФУ повідомило позивача про неможливість прийняття на підтвердження стажу довідок, які видані підприємством, що знаходиться на непідконтрольній українській владі території.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 10.02.2020 року у справі № 264/294/20 встановлено факт належності ОСОБА_1 трудової книжки серія НОМЕР_1 від 28.05.1979 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )

01.11.2021 року позивач звернувся з заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком, яка призначена з 01.11.2021 року: пенсію за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 39 років 3 місяці 15 днів (тобто з урахуванням стажу роботи до 01 січня 1999 року) та заробітної плати з 01 липня 2000 року по 28 лютого 2017 року.

Данні форми РС-право свідчать, що періоди роботи, зазначені у спірних довідках, зараховано відповідачем до стажу роботи позивача при призначенні пенсії з 01 листопада 2021 року.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов та зобов`язуючи відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.11.2019 року з дати первісного звернення з заявою про призначення пенсії за віком, виходив з того, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, тому відповідач протиправно не врахував трудовий стаж позивача за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.05.1979 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 при первісному зверненні позивача з заявою про призначення пенсії від 01.11.2019 року.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Порядку 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Як свідчать матеріали справи, відмовляючи в призначенні пенсії позивачу з 01.11.2019 року, пенсійний орган виходив з відсутності у позивача необхідного страхового стажу, встановленого абз.1,2,4 ч.1 ст.26 Закону № 1058, оскільки неможливо врахувати записи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.05.1979 року через некоректний запис на титульному листі трудової книжки в графі «прізвище» - воно визначено як « ОСОБА_2 » (дата початку 28.05.1979 року).

При цьому записи в трудовій книжці щодо роботи позивача виконані без дефектів, містять підписи посадових осіб, печатки підприємств.

При цьому відповідач, не приймаючи зазначену трудову книжку, не ставить під сумнів правильність записів про періоди роботи позивача, зазначені в трудовій книжці.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Станом на час трудової діяльності позивача у спірні періоди діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, тому відсутні підстави для неврахування страхового стажу позивача відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.05.1979 року.

Крім того, суд звертає увагу пенсійного органу, що початок ведення зазначеної трудової книжки визначено 28.05.1979 року, трудова книжка заповнена російською мовою та прізвище позивача в ній визначено російською мовою « ОСОБА_2 », що українською мовою визначається як « ОСОБА_3 » і таке визначення прізвища позивача повністю співпадає з записами його паспорта (а.с.8).

З огляду на викладене, відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи позивача за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.05.1979 року, отже протиправно відмовлено в призначенні йому пенсії за заявою від 01.11.2019 року.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13 січня 2020 року № 17 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу пенсію за віком з 01 листопада 2019 року із урахуванням записів трудової книжки від 28 травня 1979 року в зв`язку з тим, що на час звернення позивача до суду з цим позовом пенсія вже призначена.

Є безпідставними посилання як позивача, такі і відповідача, на неврахування уточнюючих довідок при призначенні пенсії, оскільки підставою відмови в призначенні пенсії за віком зазначено некоректне визначення прізвища позивача в трудовій книжці, а не неможливість врахування уточнюючих довідок.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року у справі № 200/17596/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року у справі № 200/17596/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 січня 2023 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 січня 2023 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв