Справа № 274/3365/22
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 274/3365/22 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Большакова Т.Б. Суддя-доповідач - Граб Л.С.

11 січня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної митної служби України на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про скасування постанови в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил від 21.06.2022 №0144/101000/22 якою останнього визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300% несплаченої суми митних платежів, а саме-128885,67 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.10.2022 позов задоволено:

-визнано протиправною та скасовано постанову в справі про порушення митних правил №0144/101000/22 від 21.06.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України;

-провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що вчинення позивачем порушення митних правил підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а тому останнього правомірно притягнуто до відповідальності за ст.485 МК України, а оскаржувану постанову винесено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та уповноважених представників для участі у справі не направили.

Враховуючи норми ч.2 ст.313 КАС України, згідно яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегією суддів вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Встановлено, що постановою в.о. заступника начальника Житомирської митниці Державної митної служби України про порушення митних №0144/101000/22 від 21.06.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладено стягнення виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів 128 885,67 грн.

За змістом оскаржуваної постанови, декларант вчинив дії, спрямовані на зменшення розміру митних платежів в сумі 42961,89 грн., в тому числі по миту 6868, 91 грн, по акцизному збору 17484,49 грн та по ПДВ 18608, 49 грн, шляхом заявлення в ЕМД № UA101020/2022/011412 неправдивих відомостей стосовно календарного року виготовлення квадроцикла, та неправомірно застосував преференцію, передбачену Законом України від 24.03.2022 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану", в частині звільнення від оподаткування ввізним митом, акцизним збором та ПДВ.

При цьому, в постанові вказано, що разом з ЕМД № UA101020/2022/011412 для здійснення митного оформлення щодо транспортного засобу марки BRP BOMBARDIER , модель -RENEGADE 800 надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та купчий документ від 20.04.2022 № б/н. У свідоцтві датою першої реєстрації транспортного засобу є 26.09.2008.

В оформленні вказаного товару (квадрацикл) згідно електронної митної декларації № UA101020/2022/011412 відмовлено 26.04.2022 за карткою відмови № UA101020/2022/000370 причина відмови: митне оформлення товару не може бути здійснено у зв`язку з помилками при заповненні графи 31 митної декларації та неподанням декларантом письмового звернення щодо внесення змін до митної декларації чи її відкликання, чим порушено вимоги ст. ст.257, 266, 269 Митного кодексу України, Положення про митну декларацію, затверджене постановою КМ України №450 від 21.05.2012 та Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджено наказом Мінфіну України від 30.05.2012 р. № 651.

Також, 26.04.2022 при проведенні огляду транспортного засобу на ньому виявлено табличку маркування, де було вказано рік виготовлення 09/2007 ( арк. 21 справи про порушення митних правил № 0144/101000/22).

З урахуванням виявлених під час огляду транспортного засобу даних позивач 27.04.2022 до відділу митного оформлення "Оліївка" митного поста "Житомир - центральний" Житомирської митниці подав іншу ЕМД № UА 101020/2022/011698, в якій у графі 31 зазначив: квадроцикл: марка BRP BOMBARDIER , модель -RENEGADE 800; з номером рами НОМЕР_1 , тип кузова квадроцикл, такий, що був у використанні, призначення - перевезення пасажирів, країна виготовлення - СА, країна походження - СА, календарний рік виготовлення - 2007, модельний рік виготовлення - 2007, дата першої реєстрації - 26.09.2008.

При цьому, декларантом у графі 36 заявлено проференційний режим до задекларованого у митній декларації товару в рамках Закону України від 24.03.2022 №2142-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства на період дії воєнного стану", а саме звільнення від сплати ввізного мита, сплати акцизного збору та сплати ПДВ на товари, що ввозяться на території України суб`єктами господарювання, та внесено до графи 36 ЕМД "преференція" коду пільги "311" (Автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспорті засоби, призначені для перевезення 10 осіб і більше, транспортні засоби для перевезення вантажів, що ввозяться на митну територію України громадянами).

На підставі вказаних даних відповідач дійшов висновку, що при розмитненні квадроцикла у митній декларації № UA101020/2022/011412 декларантом ОСОБА_1 заявлено неправдиві відомості щодо календарного року виготовлення товару (квадроцикл), необхідні для визнання його митної вартості та неправомірно застосовано у графі 36 ЕМД "преференцію" код пільги "311", що призвело до зменшення розміру сплати митних платежів по миту на 6868,91 грн, по акцизному збору на 17484,49 грн та по ПДВ на 18608,49 грн, а всього на загальну суму 42961,89 грн.

За результатами виявлених порушень, відповідачем винесено постанову, яка є предметом оскарження в даній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 458 МК України визначено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Ст. 489 МК України регламентовано, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта, іншими документами (ст. 495 МК України).

Так, статтею 475 МК України передбачена відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.

У частині 5 ст. 69 МК України міститься визначення, що під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

В свою чергу, у ч. 6 ст. 69 МК України закріплено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або І внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної ДЛЯ прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 69 МК України рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Статтею 485 МК України передбачена відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, в тому числі за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Тобто, з об`єктивної сторони правопорушення передбачене ст. 485 МК України в частині вчинення дій щодо ухилення від сплати митних платежів, характеризується сукупністю трьох ознак, а саме: діяння, спрямоване ухилення від сплати митних платежів, суспільно небезпечні наслідки у вигляді ненадходження до бюджету відповідних платежів, та причинний зв`язок між діянням та наслідками.

Верховний Суд у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 725/3788/16-а зазначив, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого, те що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). При цьому зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

При цьому, Верховний Суд у постанові від 22.05.2020 у справі № 751/1477/20 (провадження №К/9901/45268/18) зауважив, що відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 485 МК України порушення митних правил має місце, зокрема, у разі заявлення декларантом у митній декларації: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Тобто сам по собі факт неправильного визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не становить склад порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки об`єктивна сторона цього правопорушення полягає саме в заявленні декларантом у митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Крім того, Верховним Судом у вищевказаній постанові визначено, що складність випадку декларування товарів у розумінні ст. 69 МК України полягає у тому, що з метою перевірки правильності заявлених позивачем відомостей у митній декларації документи були передані до відділу класифікації товарів відповідача, тобто до осіб зі спеціальними знаннями.

Тобто, для притягнення до відповідальності, згідно ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 20.03.2018 року у справі № 640/7258/17, від 11.06.2020 року у справі № 564/530/17, від 20.08.2020 року у справі № 553/1435/17 та від 06.11.2020 року у справі № 159/1754/17.

При цьому, ст.485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Відповідно до ч.1 cт.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП закріплено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своє, дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Таким чином, склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України утворюють умисні, цілеспрямовані дії, зокрема про надання декларантом неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

За таких обставин, для притягнення до відповідальності за ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Отже, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст.485МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Наявність складу правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, у діях декларанта або особи, уповноваженою на декларування, може наступати виключно у разі, якщо товар було класифіковано на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації, що безпосередньо і суттєво вплинуло на класифікацію товару за УКТЗЕД.

В той же час, сам по собі факт невірного визначення року виготовлення товару, за умови подання декларантом правдивих відомостей, необхідних для визначення вартості товару не утворює склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України.

Варто звернути увагу і на те, що Верховний Суд у постанові від 27 січня 2022 року у справі №158/1493/16-а проаналізувавши зміст норм 458, 459, 469 МК України дійшов висновку, що склад правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, передбачає, з-поміж іншого те, що особа, яка його вчинила, діяла умисно, тобто усвідомлено, цілеспрямовано чинила так, щоб уникнути від сплати митних платежів (у тому числі й сплати їх у меншому розмірі). При цьому зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (встановлений законом порядок сплати податків та зборів).

Так, відповідно до п.8 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженого наказом Державної митної Служби України від 17.11.2005 року № 1118, визначення року виготовлення ТЗ здійснюється на основі даних його виробника, що містяться в ідентифікаційному номері ТЗ. Міжнародною організацією стандартизації (ISO) запроваджено з 1976 року міжнародний стандарт ідентифікаційних позначень автомобіля - ISO 3779-1983, гармонізований з державним стандартом України ДСТУ 3525-97 обов`язкового застосування в Україні, які складаються з міжнародного коду виробника ТЗ (перші три символи), описової частини (подальші шість символів) і розпізнавальної частини (останні вісім символів), за яким визначається

ідентифікаційний номер ТЗ. Ідентифікаційний номер індивідуальний для кожного ТЗ. У разі визначення року виготовлення ТЗ необхідно враховувати те, що за міжнародним стандартом ISO 3779-1983 виробники ТЗ зазначають в ідентифікаційному номері або календарний, або модельний рік виготовлення ТЗ, тобто наступний модельний рік починається після 1 липня поточного календарного року. Календарний і модельний роки виготовлення можуть також визначатися за розпізнавальною частиною ідентифікаційного номера (останні 8 знаків). Якщо в ідентифікаційному номері нового ТЗ не міститься повна

інформація про календарну дату його виготовлення, то такою датою вважається дата виготовлення, зазначена в технічних документах виробника ТЗ. Якщо календарну дату виготовлення ТЗ, який перебував у користуванні, визначити за його ідентифікаційним номером неможливо, то за основу береться рік виготовлення, визначений за його ідентифікаційним номером, з урахуванням календарної дати першої реєстрації ТЗ. Датою першої реєстрації ТЗ, який перебував у користуванні, є дата, зазначена в спеціальній графі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію), наприклад, паспорта німецького зразка, або дата видачі технічного паспорта (свідоцтва про реєстрацію). У разі відсутності даних про дату першої реєстрації, коли модельний чи календарний рік виготовлення ТЗ, зазначений в ідентифікаційному номері, збігається з роком початку його експлуатації, датою виготовлення вважати 1 січня року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ. Якщо встановлений за ідентифікаційним номером модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, й перевищує його, датою виготовлення вважати 1 липня зазначеного в реєстраційних

документах року. Якщо встановлений за ідентифікаційним номером календарний або модельний рік виготовлення не збігається з роком початку експлуатації ТЗ, який зазначено в реєстраційному документі, і є меншим за нього, датою виготовлення вважати 1 січня календарного року, зазначеного в ідентифікаційному номері. У разі неможливості визначення року виготовлення ТЗ за ідентифікаційним номером роком виготовлення вважати рік, що значиться в реєстраційних і технічних документах на ТЗ. При цьому в разі відсутності в реєстраційних і технічних документах на ТЗ календарної дати виготовлення ТЗ такою датою вважати 1 січня року, зазначеного в реєстраційних і технічних документах на ТЗ. Датою початку користування ТЗ, що були в користуванні та ввозяться на митну територію України, уважається дата першої реєстрації ТЗ, визначена в реєстраційних документах, які видані вповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці ТЗ на постійній основі. У разі відсутності реєстраційних документів першої реєстрації ТЗ датою початку користування вважати перший день першого місяця року, зазначеного в ідентифікаційному номері ТЗ, а за відсутності в ідентифікаційному номері року виготовлення-1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

У даному випадку реєстраційними документами є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , купчий документ від 20.04.2022 № б/н рік випуску ТЗ - 2008, в яких зазначено дату першої реєстрації - 26.09.2008, які і були підставою для внесення цих відомостей до ЕМД UA101020/2022/011412 на квадроцикл: марка BRP BOMBARDIER, модель -RENEGADE 800; з номером рами НОМЕР_3 , тип кузова квадроцикл, такий, що був у використанні, призначення-перевезення пасажирів, країна виготовлення-СА, країна походження-СА, календарний рік виготовлення-2008, модельний рік виготовлення- 2008, дата першої реєстрації-26.09.2008, країна відправлення/експорту-Німеччина, та товаросупровідні документи на вказаний товар, які були для нього першочерговим джерелом для визначення суми платежів.

При цьому, як вірно зауважено позивачем, та не спростовано відповідачем, жоден із наданих декларантом документів не підданий посадовими особами митниці сумніву щодо їх достовірності, будь-якої прихованої інформації в розпорядженні декларанта не виявлено.

Згідно наявних в позовній заяві пояснень ОСОБА_1 , 26.04.2022 при проведенні митного оформлення останнім самостійно встановлено, що на транспортному засобі наявна табличка маркування, де вказано рік виготовлення 09/2007, а тому 27.04.2022 до відділу митного оформлення "Оліївка" митного поста "Житомир - центральний" Житомирської митниці він подав іншу ЕМД № ПА 101020/2022/011698, в якій зазначив: квадроцикл: марка BRP BOMBARDIER, модель-RENEGADE 800; з номером рами2ВVНХLН178V000575, тип кузова квадроцикл, такий, що був у використанні, призначення-перевезення пасажирів, країна виготовлення-СА, країна походження-СА, календарний рік виготовлення - 2007, модельний рік виготовлення - 2007, дата першої реєстрації - 26.09.2008. При цьому дані, занесені ним до графи 47 ЕМД № ПА 101020/2022/011698 наступні: мито (вид платежу 121), основа нарахування 800,00 см.куб, ставка 10%, сума 6868,91 грн, акцизний збір (вид платежу 185), основа нарахування 800,00 см.куб, ставка 700 ЕІЖ, сума 17484,49 грн, ПДВ (вид платежу 128), основа нарахування 93042,46 грн, ставка 20%, сума 18608,49 грн.

Оскільки транспортний засіб був задекларований по пільговій "0" ставці, суми митних платежів у графі 47 не мали вирішального значення.

Що ж до застосованої декларантом «преференції», яка визначалась останнім з врахуванням віднесення квадроциклу за кодом УК ЗЕД 8703 21, яка є підгрупою товару за кодом 8703 (автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей ( крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі фургони та гоночні автомобілі), та на думку позивача не виключало його зі спрощеної процедури під час дії воєнного стану згідно Закону від 24.03.2022 № 2142-ІХ, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт невірного трактування положень закону при декларуванні транспортного засобу позивачем не може бути доказом того, що його дії були направлені на несплату митних платежів у формі прямого умислу, не є окремим видом порушення митних правил та сам по собі не створює складу адміністративного правопорушення, передбаченогост.485 МК України, якщо інші відомості, необхідні для визначення митної вартості товарів є достовірними і зазначені декларантом. Судом також враховується, що, зокрема власником квадрациклу вживались дії, спрямовані на отримання від митниці детальних роз`яснень щодо застосування префернційного режиму до вказаного транспортного засобу.

Наведене дає підстави для висновку, що всі твердження відповідача в даному випадку можна трактувати лише як припущення.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на час винесення (21.06.2022) оскаржуваної постанови, 21.06.2022 декларант сплатив усі митні платежі, проведено митне оформлення вищевказаного транспортного засобу за декларацією № UA101020/2022/015539 без застосування преференції.

З огляду на зазначене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною відповідача не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_1 мав намір сплачувати митні платежі не в повному обсязі чи зменшувати їх розміри при заповненні митної декларації.

Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що митним органом під час винесення спірної постанови не доведено вину ОСОБА_2 , що полягає у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.