Справа № 300/119/23
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"16" січня 2023 р. Справа № 300/119/23
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України, в Івано-Франківській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 11.01.2023 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України, в Івано-Франківській області, Пенсійного фонду України, згідно якого просить суд:
- зобов`язати орган Пенсійного фонду України прийняти рішення про виплату призначеної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 згідно ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII з врахуванням наданої довідки Івано-Франківської обласної прокуратуривід 01.04.2022 за № 21-1824-22 про заробітну плату за 60 календарних днів, з дати звернення із заявою щодо переходу на пенсію за іншим закном, тобто з 04 квітня 2022 року без обмеження пенсії максимальним розміром;
- зобов`язати орган Пенсійного фонду України, здійснити перерахунок та виплатити різницю між пенсією, виплаченою згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пенсією, на яку позивач має право згідно ч.ч. 2, 9 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII з дати звернення із заявою щодо переходу на пенсію за іншим законом, тобто з 04 квітня 2022 року.
Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) передбачено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу. Водночас, вказані положення поширюються на всі випадки звернення до адміністративного суду з позовною заявою, а їх недотримання свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.
Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, суд встановив, що зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.
Пунктом 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Суд звертає увагу, що згідно статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, встановленим строком для звернення до адміністративного суду із зазначеними вище позовними вимогами є шестимісячний строк.
Суд зазначає, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини стверджує, що таке право не є абсолютним та може бути обмежено, що допускається, оскільки право на доступ за своєю природою вимагає регулювання державою (Кунерт проти Польщі (заява № 8981/14)).
За змістом пунктів 37 та 38 рішення Європейського Суду з прав людини (надалі по тексту також - Суд) від 18 листопада 2010 року у справі "Мушта проти України", право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Суд звертає увагу на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В той же час, даний адміністративний позов скеровано до суду лише 11.01.2023, відтак позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до приписів частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Враховуючи наведене, позивачу необхідно надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України та навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку, надати докази на підтвердження даних доводів.

Крім того, згідно пункту 8 частини 5 статті 160 КАС України у позовній заяві зазначається перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви.

Як встановлено судом, позивач наведених вимог до позовної заяви не дотримався. Зокрема, до позовної заяви не долучено засвідчених копій доданих до позовної заяви документів.

Вимоги до оформлення письмових доказів, які подаються до суду, встановлено статтею 94 КАС України. Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений ДСТУ 4163:2020 "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

В порушення наведених норм законодавства додані до позовної заяви копії документів, не засвідчені позивачем із урахуванням зазначених правил.

Висновок щодо обов`язку належного засвідчення копії документів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в ухвалах від 13.01.2021 по справі № 280/3414/19, від 11.02.2021 по справі № 500/1525/20, від 23.02.2021 по справі № 9901/33/21 та інші.

Отже, дані недоліки позовної заяви позивачу необхідно усунути шляхом надання суду належним чином засвідчених копій документів, які подані разом із позовною заявою, а саме повторна скарга від липня 2022 року, витяг трекінга відправлення сайту АТ "Укрпошта", лист Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.08.2022, розрахунок пенсії від 18.06.2022.

Також, суд зауважує, що відповідно до пунктів 4, 5 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві, поряд з іншим, зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Отже, під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а тому, особа, звертаючись до суду із позовною заявою, повинна чітко зазначити дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що порушили її право, та повинна вказати спосіб захисту свого порушеного права.

Водночас, суд наголошує, що відсутність конкретизації предмета позовних вимог, у свою чергу свідчить, що предмет спору у повному обсязі не визначений, натомість зміст та кількість позовних вимог сприяють ефективному розгляду справи, та, серед іншого, впливають на вирішення питання підвідомчості спору конкретному суду та правильному вирішенню питання щодо судового збору; з`ясування чи подано позов у строк, встановлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку поважними) тощо, а отже, і з`ясуванню перешкод для відкриття провадження у справі.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 826/16958/17.

Судом встановлено, що позивачем не долучено документи, ряд належних та допустимих документальних доказів, на яких грунтуються позовні вимоги та мають суттєве значення для вирішення справи, а саме відсутні рішення, які, власне, оскаржує позивач згідно прохальної частини позовної заяви від 05.01.2023: рішення Головного управління Пенсійного фонду України о/р № 55 від 10.06.2022 (незрозумілим є щодо чого прийняте таке: щодо перерахунку чи призначення), а також рішення під тим самим № 55 від 18.06.2022; довідка Івано-Франківської обласної прокуратури № 21-1824-22 від 01.04.2022 про заробітну плату за 60 календарних днів.

Таким чином, враховуючи наведене, виявлені недоліки повинні бути усунені позивачем, шляхом надання до суду уточненого адміністративного позову, з урахуванням вище окреслених судом акцентів (з копією для учасників справи) та долучення відповідних документальних доказів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам, визначеним статтями 123, 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У зв`язку з вищевикладеним, згідно з вимогами статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241-243, 248, Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України, в Івано-Франківській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання до вчинення дій - залишити без руху.

Надати позивачу п`ятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом:

- подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та доказів поважності причин його пропуску;

- долучення належним чином засвідчених додатків до позовної заяви, а саме: повторна скарга від липня 2022 року, витяг трекінга відправлення сайту АТ "Укрпошта", лист Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.08.2022, розрахунок пенсії від 18.06.2022;

- долучення документальних доказів, що є предметом оскарження та на яких грунтуються позовні вимоги: рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області о/р № 55 від 10.06.2022, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 55 від 18.06.2022; довідка Івано-Франківської обласної прокуратури № 21-1824-22 від 01.04.2022 про заробітну плату за 60 календарних днів;

- надання до суду уточненого адміністративного позову, з урахуванням окреслених по змісту ухвали судом акцентів (з копією для учасників справи).

Роз`яснити, що в разі неусунення недоліків у визначений строк позовна заява буде повернена.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Главач І.А.