Справа № 140/7298/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/7298/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 23.09.2022 №358-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення на посаді начальника управління організації роботи Головного управління ДПС у Волинській області; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала на службі в ГУ ДПС у Волинській області на посаді начальника управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області. Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 23.09.2022 №358-о припинено державну службу позивача із 04.10.2022.

ОСОБА_1 з вказаним наказом не погоджується, вважає його протиправним, таким, що винесений всупереч законодавчим приписам з огляду на наступне.

22.09.2022 ОСОБА_1 сформовано заяву про звільнення за згодою сторін. 23.09.2022 позивачем сформовано заяву про відкликання попередньо поданої заяви від 22.09.2022. 23.09.2022 відповідачем видано спірний наказ. 27.09.2022 ГУ ДПС у Волинській області сформовано повідомлення №132/Х/03-20-11-01-06 від 27.09.2022. 11.10.2022 ГУ ДПС у Волинській області надано відповідь, за результатами розгляду заяви від 23.09.2022 (лист №10855/6/03-20-11-01-06), якою фактично відмовлено у задоволенні такої.

Позивач зазначає, що основними умовами угоди про припинення трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Відсутність належного волевиявлення свідчить про відсутність підстав для висновку про наявність наміру працівника звільнитись саме за угодою сторін, а сама по собі згода роботодавця задовольнити прохання працівника про звільнення також не означає наявність угоди про припинення трудового договору за угодою сторін.

Виходячи зі змісту поняття «угода сторін» в контексті припинення трудового договору, таке, на переконання позивача, означає, що відповідна угода тлумачиться як вільне волевиявлення обох сторін, за наявністю якого роботодавцем та найманим працівником досягається спільна згода на припинення трудових відносин у визначений строк.

Оскільки в силу подання позивачем заяви від 23.09.2022 про відкликання первісно поданої заяви про звільнення, спільне волевиявлення сторін на припинення державної служби було відсутнім. Відтак, звільнення проведено без законної підстави.

З наведених підстав просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

В поданому до суду відзиві представник відповідача з позовом ОСОБА_1 не погоджується та вважає його необґрунтованим. В обґрунтування своє позиції вказує, що звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідно до частини другої статті 86 Закону №889-VIII та пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі поданої нею власноручно написаної заяви 22.09.2022, у якій остання чітко визначила підставу звільнення - за угодою сторін, а також дату припинення трудових відносин 04.10.2022. Згода ГУ ДПС у Волинській області із зазначеною пропозицією ОСОБА_1 підтверджується резолюцією - підписом в.о. начальника на вказаній заяві і направленням до ДПС України подання №3242/8/03-20-11-01-08 від 22.09.2022 про погодження звільнення позивача, за результатами розгляду якого ДПС України листом від 23.09.2022 №11344/7/99-00-01-01-01-07 погодила звільнення ОСОБА_1 і 23.09.2022 ГУ ДПС у Волинській області видало наказ від 23.09.2022 №358-о, яким звільнило ОСОБА_1 04.10.2022 з посади начальника управління організації роботи Головного управління ДПС у Волинській області за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 Закону №889-VIII та пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Тобто, в даному випадку і роботодавець (ГУ ДПС у Волинській області, за погодженням ДПС України), і працівник ( ОСОБА_1 ) домовилися про дату припинення трудового договору - 04.10.2022, шляхом оформлення такої домовленості написанням заяви про звільнення та виданою відповідного наказу.

На момент складання заяви про звільнення за угодою сторін з 04.10.2022 в ОСОБА_1 існувало відповідне її волевиявлення на припинення трудового договору за зазначеною підставою, а наступна зміна нею власного рішення не впливає на чинність вже досягнутою домовленості з роботодавцем - ГУ ДПС у Волинській області, без згоди останнього на таку зміну.

Представник відповідача вказує, що якщо роботодавець та працівник домовилися про дату припинення трудового договору, то останній не має права в односторонньому порядку відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) і працівника. Разом з тим, приписами чинного законодавства не передбачено обов`язку роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) приймати відкликання працівником своєї заяви про звільнення у разі досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Згідно із встановленою судовою практикою Верховного Суду при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (роботодавцем) про припинення трудового договору за угодою сторін, такий договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише в разі взаємної згоди на це власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) і працівника.

Представник відповідача вважає, що вищенаведеними обставинами встановлено, що взаємної згоди щодо анулювання домовленості між позивачем і відповідачем про припинення трудових відносин за угодою сторін досягнуто не було. А тому звільнення ОСОБА_1 проведено із дотриманням вимог законодавства. Відкликання позивачем в односторонньому порядку своєї заяви про звільнення за угодою сторін не свідчить про досягнення домовленості сторін про продовження трудових відносин, без згоди на це роботодавця, і не може бути підставою для поновлення позивача на роботі.

При досягненні спільної домовленості працівника й роботодавця про звільнення за угодою сторін, а також погодженні дати звільнення, - відкликання працівником заяви не матиме юридичних наслідків. Це означає, що відкликання працівником заяви про звільнення не скасовує угоду сторін про звільнення.

З наведених підстав просить в задоволені позову відмовити повністю.

В поданих до суду відповіді на відзив представник позивача не погодилася з доводами відзиву з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково вказує, що волевиявлення позивача щодо звільнення за згодою сторін існувало з моменту подання заяви від 22.09.2022 про звільнення та до моменту подання заяви від 23.09.2022 про відкликання. Водночас, волевиявлення відповідача на звільнення позивача на умовах, що були встановлені у заяві від 22.09.2022 року почало існувати з моменту видання наказу № 358-о від 23.09.2022 року, оскільки саме ним: а) зафіксовано готовність звільнити особу з дати, вказаної у заяві; б) факт видання наказу створює той юридичний наслідок, який і є втіленням спільної згоди. Тобто, допоки наказ про звільнення не винесено, підстав вважати, що існує спільна згода сторін немає. Крім того, вказує, що резолюція на заяві про звільнення від 22.09.2022 (якщо припустити, що наявний підпис дійсно належить в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області) не дає жодної можливості встановити будь-яке змістовне наповнення прийнятого рішення, за результатами розгляду такої заяви. Більше того, навіть для можливого звільнення позивача на умовах, що були описані у заяві від 22.09.2022 року, відповідач був змушений звертатись до ДПС України. І лише після отримання такого погодження, ГУ ДПС у Волинській області оформило своє волевиявлення на звільнення ОСОБА_1 за згодою сторін. Втім, для вчинення звільнення за такою підставою, волевиявлення сторін повинне бути спільним та існувати одномоментно, а саме у момент винесення наказу та у момент безпосереднього звільнення. До моменту винесення наказу ОСОБА_1 своє волевиявлення щодо звільнення змінила (дана обставина підтверджується листом від 09.11.2022 року № 12487/6/03-20-11-01-06, яким ГУ ДПС у Волинській області повідомило, що заява ОСОБА_1 23.09.2022 року була зареєстрована в системі електронного документообігу ГУ ДПС ІКС «Управління документами» о 08 год. 12 хв. 30 с. за вх. №Х/68/ДЗН. Водночас, наказ № 358-о від 23.09.2022 року було зареєстровано у системі о 11 год. 56 хв. 51 с).

В поданому до суду заперечення представник відповідача просив в задоволені позову відмовити.

Ухвалами Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 та від 14.12.2022 відмовлено в задоволенні клопотань відповідача про розгляд за правилами загального позовного провадження відмовити та про розгляд справи за участю сторін.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУ ДПС у Волинській області від 23.08.2022 № 247-о «Про переведення ОСОБА_1 » з 23.08.2022 ОСОБА_1 начальника управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків ГУ ДПС у Волинській області переведено на посаду начальника управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області (а.с. 25).

22.09.2022 позивач подала на ім`я в.о. начальника Головного управління ДПС у Волинській області заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 04.10.2022 (а.с. 26).

Вказана заява погоджена в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області (а.с. 19), а також 22.09.2022 ГУ ДПС у Волинській направило до ДПС України подання №3242/8/03-20-11-01-08 від 22.09.2022 про погодження звільнення ОСОБА_1 з 04.10.2022 з посади начальника управління організації роботи Головного управління ДПС у Волинській області (а.с. 27).

ДПС України за результатами розгляду подання Головного управління ДПС у Волинській області від 22.09.2022 №3242/8/03-20-11-01-08 листом від 23.09.2022 №11344/7/99-00-01-01-07 погодила звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління організації роботи Головного управління ДПС у Волинській області (а.с. 28).

23.09.2022 ОСОБА_1 подала на ім`я в.о. начальника Головного управління ДПС у Волинській області заяву про відкликання заяви від 22.09.2022 про звільнення за згодою сторін з 04.10.2022, у зв`язку з тим, що вона (заява) була написана в стані емоційного стресу (а.с. 5).

Наказом ГУ ДПС у Волинській області від 23.09.2022 №358-о «Про звільнення ОСОБА_1 ) припинено державну службу та звільнено 04.10.2022 ОСОБА_1 - начальника управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області з займаної посади за угодою сторін (а.с. 6).

Листом №10855/6/03-20-11-01-06 від 11.10.2022 відповідачем надано відповідь на заяви ОСОБА_1 від 22.09.2022 та від 23.09.2022 (а.с. 8).

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Пунктом 3 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється, серед іншого, за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Відповідно до статті 86 Закону № 889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Трудовий договір, як указано у частині першій статті 21 Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України), угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін

Серед підстав припинення трудового договору, визначених у статті 36 КЗпП України, є: угода сторін (пункт 1 частини першої цієї статті КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України).

Згідно приписів частин першої та сьомої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Спірним питанням у цій справі є можливість звільнення оскаржуваним наказом ГУ ДПС у Волинській області від 23.09.2022 №358-о ОСОБА_1 04.10.2022 з посади начальника управління організації роботи ГУ ДПС у Волинській області за угодою сторін відповідно до частини другої статті 86 Закону №889-VIII та пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі її заяви від 22.09.2022, яку нею було відкликано 23.09.2022.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що у разі, коли працівник вимагає достроково розірвати укладений з ним трудовий договір, а роботодавець не заперечує щодо припинення з цим працівником трудових відносин, такий договір може бути припинено за угодою сторін згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Разом із тим, законодавством не встановлено відповідного порядку чи строків припинення трудового договору за угодою сторін, у зв`язку з чим вони визначаються працівником і власником або уповноваженим ним органом у кожному конкретному випадку.

Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у разі взаємної згоди сторін такого договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, в ній (заяві) мають бути зазначені прохання звільнити його (працівника) за угодою сторін і дата звільнення. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін із посиланням на відповідну правову норму і раніше домовлена дата звільнення.

Передбачена пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України) та з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме із цих підстав.

Як встановлено судом, звільнення ОСОБА_1 здійснено відповідно до частини другої статті 86 Закону №889-VIII та пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України на підставі поданої нею власноручно написаної заяви від 22.09.2022, у якій позивач чітко визначила підставу звільнення - за угодою сторін, а також дату припинення трудових відносин 04.10.2022 (а.с. 19).

Вказана заява погоджена в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області (а.с. 19) та листом ДПС України від 23.09.2022 №11344/7/99-00-01-01-07 за результатами розгляду подання ГУ ДПС у Волинській області від 22.09.2022 №3242/8/03-20-11-01-08 (а.с. 27-28).

Таким чином, державний службовець та уповноважена особа відповідного державного органу домовилися про дату припинення трудового договору і, відповідно, правовідносин державної служби.

Разом із тим, позивач 23.09.2022 подала заяву про відкликання заяви від 22.09.2022 про звільнення за згодою сторін з 04.10.2022, так як вона була написана в стані емоційного стресу (а.с. 5).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що розглядаючи позовні вимоги щодо скасування наказу про припинення трудового договору за угодою сторін, суд повинен з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, останній не має права в односторонньому порядку відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою на це роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) і працівника.

Приписами чинного законодавства для роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) не передбачено обов`язку приймати відкликання працівником своєї заяви про звільнення у разі досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.

Згідно із усталеною судовою практикою при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (роботодавцем) про припинення трудового договору за угодою сторін, такий договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості можливе лише в разі взаємної згоди на це власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) і працівника.

Про необхідність взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України зазначено у постанові Верховного Суду України від 26.10.2016 в справі №404/3049/15-ц (6-1269цс16). Відповідних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 27.03.2019 в справі №524/3490/17-ц, від 22.04.2019 в справі №759/11508/16-ц, від 19.07.2019 в справі №452/1839/16-а, від 27.05.2020 в справі №404/6236/19, від 15.07.2020 в справі №733/498/17, від 31.08.2020 в справі №359/5905/18, від 07.10.2020 в справі №234/3268/19, від 29.10.2020 в справі №826/3388/18, від 21.04.2021 в справі №758/11224/18 та від 28.04.2021 року в справі №647/3372/19, від 21.10.2021 року в справі № 540/1615/19.

Право на відкликання заяви про звільнення є безумовним правом державного службовця, але лише у разі, якщо звільнення відбувається з його ініціативи. Якщо ж суб`єкт призначення та працівник домовились про певну дату звільнення, державний службовець не має права відкликати свою заяву в односторонньому порядку.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 820/243/16, від 25.03.2019 року у справі № 806/475/17, у справі №820/3360/17 від 19.02.2020, у справі № 359/5905/18 від 31.08.2020.

Таким чином, заява про звільнення за угодою сторін не може бути відкликана в односторонньому порядку, а відкликання заяви про звільнення за угодою сторін не є безумовною підставою для анулювання попередньої домовленості сторін.

Відтак сам факт подання ОСОБА_1 заяви від 23.09.2022 про відкликання заяви від 22.09.2022 не може бути безумовною підставою для продовження трудових відносин без згоди на це відповідача.

Матеріалами справи підтверджена відсутність згоди суб`єкта призначення на погодження заяви ОСОБА_1 від 23.09.2022 про відкликання її заяви від 22.09.2022 про звільнення за угодою сторін.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, що взаємної згоди щодо анулювання домовленості між позивачем і відповідачем про припинення трудових відносин за угодою сторін досягнуто не було. Відкликання позивачем в односторонньому порядку своєї заяви про звільнення за угодою сторін не свідчить про досягнення домовленості сторін про продовження трудових відносин, без згоди на це роботодавця, і не може бути підставою для поновлення позивача на роботі.

Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося у порядку та спосіб, що визначені, як законодавством про працю, так і законодавством про державну службу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів суду належними та допустимими доказами правомірність та законність прийнятого наказу від 23.09.2022 №358-0 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

У зв`язку з тим, що судом встановлено правомірність винесення оскаржуваного наказу, відсутні правові підстави для задоволення похідних позовних вимог про поновлення позивача на посаді, стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З врахуванням наведеного, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк