Справа № 460/33269/22
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2023 року м. Рівне №460/33269/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та просить визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку та виплаті їй доплати за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 03.02.2022 відповідно до статті 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII); зобов`язати здійснити їй перерахунок та виплатити доплату за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 03.02.2022 відповідно до статті 39 Закону № 796-XII.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи; фактично проживає в населеному пункті, який відноситься до зони гарантованого добровільного відселення; є непрацюючим пенсіонером. Зазначила, що Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 у справі №6-р/2018 відновлено дію статті 39 Закону № 796-XII, яка із 17.07.2018 є чинною у редакції до 01.01.2015. Однак, нарахування та виплату позивачу вказаної доплати відповідачем здійснено не було, чим порушено право на отримання соціальної допомоги, визначеної Законом.

Ухвалою від 17.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Суд також витребував від позивача докази її проживання на території радіоактивно забрудненої 3 зони.

Відповідач позов заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що згідно з електронною пенсійною справою ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою на призначення пенсії та паспортом особи, копія якого наявна в пенсійній справі. Жодних інших відомостей про зміну свого місця проживання позивач до органів Пенсійного фонду не подавала та не змінювала. Місто Вараш відноситься до 4 категорії, тож у позивача відсутні підстави до виплати згідно зі ст. 39 Закону № 796-XII. З наведених підстав відповідач просив відмовити в позові повністю.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.

Матеріалами справи стверджено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду, отримуючи пенсію. Не працює. Відповідно до посвідчення категорії 1 позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Позивач в позові вказала, що її фактичне місце проживання (без зазначення періоду) за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом про встановлення факту проживання особи від 19.07.2022. Такий населений пункт згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 відноситься до 3 зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з відомостями в паспорті громадянина України НОМЕР_1 , копія якого долучена позивачем до позовної заяви, а відповідачем - до відзиву, місце проживання позивача з 26.03.1982 зареєстроване в АДРЕСА_1 .

Суд встановив, що така ж адреса місця реєстрації та місця фактичного проживання зазначена позивачем в заяві за призначенням/перерахунком пенсії від 03.08.2021, з якою вона звернулася до Володимирецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України. До такої заяви позивач долучала копію свого паспорта.

Після відкриття провадження у справі позивач подала до суду заяву про те, що вона до 28.10.2022 проживала понад 13 років у с. Радижеве без реєстрації, а з 28.10.2022 вона офіційно зареєстрована в цьому населеному пункті.

Суд також встановив, що в наданих відповідачем до відзиву матеріалах пенсійної справи, які сформовані в системі "Електронний суд" 11.01.2023, відсутні відомості про зміну позивачем адреси реєстрації/фактичного місця проживання, що підтверджується рішенням 88 від 07.11.2022 про перерахунок пенсії.

Вважаючи протиправною поведінку органу Пенсійного фонду щодо невиплати їй з 03.02.2022 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, яка проживає на території радіоактивного забруднення, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

При вирішенні цієї судової справи суд виходить з таких міркувань.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII).

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015, була викладена так:

1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

2. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

3. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого виключено, зокрема, статтю 39 №796-XII.

04.02.2016 прийнято Закон України №987-VIII, який згідно з розділом ІІ Прикінцеві положення набрав чинності з 01.01.2016 і який включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту:

Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28.12.2014 №76-VIII визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Стаття 39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01.01.2016, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01.01.2015, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Таким чином, відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону №796-ХІІ до внесення змін Законом України від 28.12.2014 №76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01.01.2016 статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України від 04.02.2016 №987-VIII. Ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Отже, з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17.07.2018 №6-р/2018 відновлено право на отримання підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ.

Такий правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.01.2019 у зразковій справі №240/4937/18 (№Пз/9901/55/18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у цій справі (провадження №11-150заі19).

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є непрацюючим пенсіонером, має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В періоді спірних правовідносин місце проживання позивача зареєстроване в м. Вараш, Рівненської області, а з 28.10.2022 в с. Радижеве, Вараського (Володимирецького) району Рівненської області.

Слід зазначити, що Закон №796-XII не регулює питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково - дослідну та іншу діяльність у цих зонах тощо.

Зазначені правовідносини, зокрема, питання поділу території на відповідні зони врегульовано Законом України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи від 27.02.1991 №791а-ХІІ (далі - Закон №791а-ХІІ).

Визначення категорій зон радіоактивного забруднення передбачено статтею 2 Закону №791а-ХІІ, частина перша якої, у редакції чинній до 01.01.2015, визначала чотири зони радіоактивного забруднення, а саме: зона відчуження; зона безумовного (обов`язкового) відселення; зона гарантованого (добровільного) відселення; зона посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до частин другої та третьої статті 2 Закону №791а-ХІІ, повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення делеговані Кабінету Міністрів України.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, м. Вараш Рівненської області до 01.01.2015 відносилося до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю.

Пунктом 2 розділу І Закону №76-VIII у статтю 2 Закону №791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац 5 частини другої статті 2 цього закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 01.01.2015.

Отже, з 01.01.2015 стаття 2 Закону №791а-ХІІ визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення грунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км-2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км-2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км-2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км-2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км-2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км-2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Отже, з 01.01.2015 зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом №791а-ХІІ.

Законом №76-VIII виключено, також, статтю 23 Закону №796-XII, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону №76-VIII.

Водночас, жодні зміни, внесені Законом №76-VIII до Закону №791а-ХІІ неконституційними не визнавались.

Отже, чинна на момент звернення до суду редакція статті 2 Закону №791а-ХІІ не змінювалась, не виключалась іншими законами та не визнавалась неконституційною.

До Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106, зміни щодо виключення зони посиленого радіоекологічного контролю не вносилися.

Відтак, станом на час звернення позивача до суду з позовом місто Вараш Рівненської області згідно з вказаним Переліком відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, яка, передусім, виключена із Закону №791а-ХІІ.

Суд зазначає, що Закон №791а-ХІІ має вищу юридичну силу порівняно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106.

Відтак, незважаючи на відсутність змін щодо виключення зони посиленого радіоекологічного контролю, внесених до Переліку, застосуванню підлягає саме Закон №791а-ХІІ в редакції зі змінами, внесеними Законом №76-VIII.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відновлення дії ст. 39 Закону №796-XII у редакції чинній до 01.01.2015 не надає права на отримання підвищення пенсії (у розмірі однієї мінімальної заробітної плати) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території, що відносилась до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Підвищення пенсії, передбачене ст. 39 Закону №796-XII, є соціальною пільгою, яка встановлена за проживання на території радіоактивного забруднення.

Оскільки м. Вараш Рівненської області не відноситься до території радіоактивного забруднення, відтак позивач не є особою, яка проживала на такій території в спірному періоді з 03.02.2022 до 28.10.2022.

Розділом І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за №1566/11846 від 27.12.2005, визначено, що заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр) (п.1.1).

Заява, зокрема, про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, а також переведення виплати пенсії за новим місцем проживання може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (п.1.3).

Днем звернення, зокрема, за отриманням пенсії за місцем фактичного проживання, переведенням виплати пенсії за новим місцем проживання вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів) (абз.6 п.1.9).

Розділом ІІ вищевказаного Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) особи (пп.4 п.2.1).

Особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік) (п.2.9).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій, - довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист) (п.2.22).

Документи, передбачені розділом II цього Порядку, що підтверджують відомості, зокрема, про місце проживання (перебування) особи, подаються до органу, що призначає пенсію, у випадку, коли такі відомості відсутні або містять розбіжності в інформаційних системах, зазначених у підпункті 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 №681 Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення (далі - відповідні інформаційні системи) (п.2.28).

Крім того, додатком 6 до вищевказаного Порядку затверджено пам`ятку пенсіонера, згідно з пунктом 2 якої пенсіонери протягом 10 днів зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду України про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати з наданням документів, що підтверджують, зокрема, зміну місця проживання (реєстрації).

Матеріалами судової справи підтверджується, що 03.08.2021 територіальний орган Пенсійного фонду прийняв заяву позивача про призначення/перерахунок пенсії та документи, які підтверджують її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . Як вже зазначалося, такий населений пункт не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Будь-які інші документи щодо місця проживання в радіоактивно забрудненій зоні позивач органу Пенсійного фонду не подавала. При цьому суд підкреслює, що позивач в заяві про призначення/перерахунок пенсії від 03.08.2021 повідомила, що її місце фактичного проживання є таким же, як і місце її реєстрації.

З огляду на встановлені обставини, суд оцінює критично та не бере до уваги доводи позивача в адресованій суду заяві від 31.10.2022, яку суд отримав 04.11.2022, про те, що вона до 28.10.2022 проживала понад 13 років без реєстрації в с. Радижеве Вараського району, позаяк такі відомості є відмінними від поданих позивачем особисто документів органу Пенсійного фонду у зв`язку з призначенням/перерахунком пенсії.

Також суд відхиляє наданий позивачем акт про встановлення факту проживання від 19.07.2022, оскільки такий акт за своїм змістом підтверджує виключно проживання особи без реєстрації в момент складання акту, тобто лише 19.07.2022, та не є офіційним документом, виданим органом місцевого самоврядування, щодо місця реєстрації/проживання особи. Окрім цього, під час судового розгляду справи позивач надала суду довідку Володимирецької селищної ради від 28.10.2022 № 1216 про те, що позивач з 28.10.2022 проживає в с. Радижеве, Вараського району (що є відмінним від зазначеного в акті про встановлення факту проживання від 19.07.2022).

Отже доводи позивача про те, що вона впродовж 13 років до 28.10.2022 проживала без реєстрації в с. Радижеве Вараського району Рівненської області, не підтверджуються належними й достовірними доказами та суперечать встановленим судом обставинам справи.

З наданих під час судового розгляду справи доказів встановлено, що ОСОБА_1 28.10.2022 зареєструвала своє місце проживання в с. Радижеве Вараського району Рівненської області, про що надіслала до суду витяг з реєстру територіальної громади від 28.10.2022.

Водночас, станом на 11.01.2023, дату формування в системі "Електронний суд" відповідачем додатків до відзиву, в матеріалах пенсійної справи позивача відомості про зміну місця реєстрації відсутні.

Відтак, вирішуючи спір в частині періоду з 28.10.2022, суд враховує таке.

Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (пункт 1).

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2).

Пунктом 3 цього Положення визначено, що основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема:

реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення, загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу;

ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, осіб, які мають право на пільги, а також отримувачів житлових субсидій;

внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань;

здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

здійснення контролю за використанням страхувальниками та застрахованими особами страхових коштів;

виконання інших завдань, визначених законом.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7).

Суд зазначає, що відповідно до приписів чинного законодавства призначення/перерахунок та виплата застрахованим особам пенсій відноситься до дискреційних повноважень Пенсійного фонду України та його територіальних органів.

Натомість, згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою цієї статті Кодексу встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, адміністративний суд не є уповноваженим органом державної влади, до компетенції якого відносяться питання призначення/перерахунку пенсій. Суд перевіряє правомірність поведінки суб`єкта владних повноважень в межах спірних правовідносин та встановивши протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вживає визначених законом заходів судового захисту порушеного права особи.

Як встановлено судом, позивач з 28.10.2022 зареєстрована та проживає в с. Радижеве, Вараського району, Рівненської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Однак, повідомивши про цю обставину суд під час судового розгляду, позивач станом на 11.01.2023 не надіслала (не подала) відповідних відомостей до територіального органу Пенсійного фонду України, тобто до даного часу в матеріалах пенсійної справи позивача наявні подані нею особисто 03.08.2021 документально підтверджені відомості щодо місця реєстрації та місця фактичного проживання в м. Вараш Рівненської області, яке не відноситься до 3 радіоактивно забрудненої зони.

Оцінка встановлених обставин в розрізі проаналізованих вище норм чинного законодавства України дозволяє суду дійти таких висновків.

1) Станом на час звернення до територіального органу Пенсійного Фонду України в липні 2022 року про перерахунок пенсії відповідно до статті 39 Закону № 796-XII позивач не проживала на території радіоактивного забруднення, отже відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу з 03.02.2022 підвищення до пенсії, встановленого ст. 39 означеного Закону.

2) Станом на дату звернення позивача до суду шляхом направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку 05.08.2022, а також станом на дату вирішення цього судового спору позивач не повідомила в будь-який спосіб територіальний орган Пенсійного фонду України про те, що вона проживає в с. Радижеве, Вараського району Рівненської області. Відсутність у відповідача відомостей про проживання пенсіонера на території радіоактивного забруднення виключає підстави для висновку про те, що суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність, не призначивши позивачу підвищення до пенсії, передбачене статтею 39 Закону № 796-XII. Суд підкреслює, що обов`язок відповідача здійснити нарахування та виплату пенсійних виплат, встановлених Законом, першочергово пов`язується з активною поведінкою пенсіонера щодо надання органу Пенсійного фонду документально підтверджених відомостей, які зумовлюють відповідні виплати.

Таким чином, в ході судового розгляду справи не встановлено підстав для висновку про протиправність поведінки відповідача у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В ході судового розгляду справи позивач не підтвердила належними й допустимими доказами факту порушення відповідачем її законних прав та інтересів на отримання спірного підвищення до пенсії. Натомість, наданими відповідачем матеріалами пенсійної справи спростовуються обставини, якими позивач обґрунтувала позовні вимоги.

Оцінивши докази, надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що оскільки з часу призначення позивачу пенсії до часу вирішення судового спору у відповідача були відсутніми відомості щодо проживання позивача на території 3 зони радіоактивного забруднення, суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було допущено протиправних дій (бездіяльності), а відтак його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивача.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які у даному випадку відсутні.

З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування судового захисту. Отже позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи результати судового розгляду, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 січня 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка,7,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.О. Дорошенко