Справа № 380/13962/22
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання неправомірними дій та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (даліпозивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо складення відносно позивача вимоги від 02.03.2021 № Ф-4341-51 про сплату боргу (недоїмки);

- визнати протиправною та скасувати вимогу від 02.03.2021 № Ф-4341-51.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з Єдиного порталу електронних послуг "Дія" позивач дізналася про відкриття виконавчого провадження № 65717962 з примусового виконання вимоги Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2021 № Ф-4341-51 про сплату боргу. Позивач вважає протиправними дії податкового органу щодо формування спірної вимоги, оскільки у період з 14.05.2007 по 23.11.2021 здійснювала підприємницьку діяльність, а тому після припинення підприємницької діяльності 23.11.2021 у неї відсутній обов`язок по сплаті єдиного соціального внеску. Зазначає, що починаючи з 2005 року офіційно працевлаштована, зокрема, з 2017 по 2021 рік працювала у ТзОВ "Стиль-Д" та ПП "Мережа-сервіс Львів" та отримувала заробітну плату, а роботодавці у повному обсязі сплачували за неї ЄСВ. Позивач вказує на те, що у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI вона є застрахованою особою і єдиний внесок за неї регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем у розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як підприємцем, зокрема, у періоди, коли позивач була найманим працівником. Із наведених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 11.10.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 09.01.2023 виправлена описка в ухвалі від 11.10.2022 про відкриття провадження у справі.

20.10.2022 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області (Залізничний район м. Львова) як фізична особа - підприємець, дата державної реєстрації 27.02.2004 та взята на облік як платник єдиного внеску. До ЄДР 24.11.2021 внесений запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за власним рішенням. Згідно інформаційних даних контролюючого органу, стан платника податків та зборів "11 - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)". Відповідач зазначає, що аналіз п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI свідчить про те, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на роботодавців та фізичних осіб-підприємців. В оскаржуваній вимозі про сплату боргу (недоїмки) відображена недоїмка позивачки по ЄСВ за 2017, 2018, 2019, 2020 роки. Відтак, оскаржена вимога є правомірна, підстави для її скасування відсутні, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

28.12.2022 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач у відзиві покликається на те, що згідно інформаційних даних контролюючого органу, стан платника податків та зборів "11 - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)". Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 № 755-ІV, за нормами якого фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 8 ст. 4 Закону 755-ІV). Отже, сам по собі факт не зняття позивачки з обліку як фізичної - особи підприємця одразу після припинення, не свідчить про правомірність оскаржуваної вимоги з тих підстав, що ЄСВ сплачувався за нею роботодавцем як до 24.11.2021 (дата припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця), так і після цього.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Сторонами не заявлені клопотання про розгляд справи за їх участі у судовому засіданні.

Таким чином, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані сторонами документи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків інформаційної системи органу доходів і зборів, фізична - особа підприємець ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) з 18.05.2007 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області.

23.11.2021 ФОП ОСОБА_2 прийняла рішення про припинення підприємницької діяльності, а 24.11.2021 підприємницьку діяльність ОСОБА_2 припинено, але не знято з обліку платника податків.

16.09.2022 представник позивача звернувся із адвокатським запитом № А3/22/09-22 до Головного управління ДПС у Львівській області.

23.09.2022 Головне управління ДПС у Львівській області листом № 17047/6/13-01-13-03 повідомило, що станом на 20.09.2022 сума заборгованості зі сплати єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 по коду платежу /71040000/ становить 37 788,74 грн.

Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду платежу /71040000/ ФОП ОСОБА_2 проведено в автоматизованому режимі ІС "Податковий блок" за 2017-2020 роки, а саме:

- 09.02.2018 у сумі 8448,00 грн (2017рік);

- 19.04.2018 у сумі 2457,18 грн (І квартал 2018 року);

- 19.07.2018 у сумі 2457,18 грн (II квартал 2018 року);

- 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн (III квартал 2018 року);

- 21.01.2019 у сумі 2457,18 грн (IV квартал 2018 року);

- 19.04.2019 у сумі 2754,18 грн (І квартал 2019 року);

- 19.07.2019 у сумі 2754,18 грн (II квартал 2019 року);

- 21.10.2019 у сумі 2754,18 грн (III квартал 2019 року);

- 20.01.2020 у сумі 2754,18 грн (IV квартал 2019 року);

- 21.04.2020 у сумі 2078,12 грн ( І квартал 2020 року);

- 20.07.2020 у сумі 1039,06 грн ( ІІ квартал 2020 року);

- 19.10.2020 у сумі 3178,12 грн (ІІІ квартал 2020 року);

- 19.01.2021 у сумі 2200,00 грн (IV квартал 2020 року).

Згідно із відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальними відомостями про застраховану особу, а також із довідкою форми ОК-5 від 14.09.2022 ОСОБА_2 з 2005 року по 2022 рік була працевлаштована. Зокрема, з 2017 по 2021 рік працювала у ТзОВ "Стиль-Д" та ПП "Мережа-сервіс Львів". У 2017 році заробітна плата ОСОБА_2 склала - 39 771,66 грн; 2018 - 44 676,00 грн; 2019 - 46 548,47 грн; 2020 - 54 381,03 грн; 2021 - 76 079,92 грн. Вказані періоди зараховані до страхового стажу позивачки у зв`язку зі сплатою страхувальником ЄСВ, нарахованого на суми заробітної плати.

Вважаючи вимогу від 02.03.2021 № Ф-4341-51 про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача про незаконність спірної вимоги, суд враховує наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з абз. 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 1774-VIII), яким внесені зміни, зокрема, до п. 2 ч. 1 с. 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абз. 1 та 2 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 1 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах чи проходженні військової служби за контрактом, та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовані.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є й фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлений обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 у справі № 260/739/19 дійшов висновку, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником) така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, й мета законодавчого запровадження збору єдиного внеску досягається саме за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, що перебувають на обліку в органах ДПС як фізичні особи-підприємці, однак, підприємницьку діяльність не здійснюють і доходи від неї не отримують, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень Закону № 2464-VI викладений Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 та в подальшому підтриманий у постановах від 05.03.2020 у справі № 824/509/19-а, від 06.05.2020 у справі № 400/1622/19, від 04.11.2021 у справі № 140/3209/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За встановленими у цій справі обставинами позивач з 2017 по 2021 рік працювала у ТзОВ "Стиль-Д" та ПП "Мережа-сервіс Львів", що підтверджено відомостями з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальними відомостями про застраховану особу, а також довідкою форми ОК-5 від 14.09.2022.

Таким чином, належними доказами підтверджений той факт, що єдиний внесок за застраховану особу у період, за який позивачу нараховано суму недоїмки у розмірі 37788,74 грн, сплачувався страхувальниками.

Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, відтак в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї сплачував страхувальник у розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію щодо наявності підстав для нарахування ОСОБА_2 суму недоїмки з ЄСВ, належними доказами не довів.

З огляду на те, що єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за спірний період за позивача, як найманого працівника, сплатив її роботодавець як страхувальник, суд вважає протиправним повторне нарахування контролюючим органом недоїмки по ЄСВ за цей самий період.

Позивач не здійснювала підприємницької діяльності у період 2017-2021 років та не отримувала доходу від такої діяльності, а відповідач зворотного не довів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність вимоги від 02.03.2021 №Ф-4341-51 про сплату недоїмки з єдиного соціального внеску за 2017-2021 роки.

Оскільки вимога про сплату боргу (недоїмки) не відповідає критеріям правомірного рішення, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України, така вимога підлягає скасуванню.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування вимоги від 02.03.2021 № Ф-4341-51 про сплату недоїмки.

Разом з цим, суд відмічає, що у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, оскарження дій щодо прийняття такого рішення є неналежним способом захисту порушеного права.

Відтак, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо складення відносно позивача вимоги від 02.03.2021 №Ф-4341-51 про сплату боргу, оскільки такі дії податкового органу не призвели до порушення прав та інтересів ОСОБА_2 , які підлягають захисту у судовому порядку.

З огляду на викладене вище, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області від 02.03.2021 № Ф-4341-51 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ЄДРПОУ ВП 43968090) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 397 (триста дев`яносто сім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.