Справа № 240/11396/22
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/11396/22

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

- визнати відмову відповідача, оформлену відповіддю 0600-0216-8/95881 від 11.11.2021 в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності із Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію як потерпілому від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії із зниженням пенсійного віку на 6 років у відповідності із Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з моменту звернення до відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що періоди роботи та проживання в зоні гарантованого добровільного відселення достатні для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Також зазначає, що є потерпілим від Чорнобильської катастрофи категорія 3.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області подано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволення позовних вимог. Зазначає, що відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Відповідно до наданих довідок про постійне проживання (перебування) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 позивач проживав у зазначеній зоні 2 роки 10 місяців 21 день (період проживання з 01.11.1986 по 17.12.1986 не зараховано, оскільки згідно запису трудової книжки з 01.11.1986 позивач працював у Литовській Республіці), що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , даний факт не заперечується відповідачам.

06.11.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідач листом від 18.11.2021 №0600-0216-8/95881 повідомив про відмову в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Зазначив, що відповідно до наданих довідок про постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 ОСОБА_1 прожив у зазначеній зоні 2 роки 10 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною першою статті 9 Закону України №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

зокрема, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - зменшення віку передбачено на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 2 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони гарантованого добровільного відселення, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як слідує з матеріалів справи, копія трудової книжки містить запис про навчання ОСОБА_1 з 01.09.1985 по 30.04.1986 в Овруцькому СПТУ №35.

Довідкою Виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 01.11.2021 визначено, що Овруцький професійний ліцей (в минулому СПТУ №35) знаходиться в м. Овруч, Житомирської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 05.11.2021 №11-1166, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав в с. Піщаниця Коростенського (Овруцького) району Житомирської області з 16 травня 1986 року по 17 грудня 1986 рік. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» с. Піщаниця відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Разом з тим, у трудовій книжці ОСОБА_1 (яка надана пенсійним органом, оскільки копія трудової книжки наданої позивачем до позовної заяви містить очевидні виправлення), зазначено, що в період з 01.11.1986 по 15.06.1990 позивач працював у Комунальному господарстві Литовської Республіки, про що свідчить відтиск печатки підприємства. Литовська республіка не відноситься до території радіоактивного забруднення.

Довідкою Виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 01.11.2021 №7-1163 підтверджено, що позивач працював в Овруцькому забійному пункту Коростенського м`ясокомбінату (з 2007 року ТОВ "Овручм`ясо") з 01.08.1990 по 25.03.2013, який розташований в с. Дубовий Гай, Коростенського (Овруцького) району, Житомирської області, яке згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Позивач з моменту аварії (26.04.1986) не проживав та не працював в зоні гарантованого добровільного відселення. Оскільки, відповідно до довідки ОСОБА_1 проживає в с. Піщаниця лише з 16 травня 1986 року. Період навчання не враховується, оскільки норма чітко передбачає проживання/працю у відповідній зоні, а будь-яких інших документів на підтвердження проживання/праці в зоні гарантованого добровільного відселення за вказаний період до суду не надано. Отже, право на початкову величину зниження пенсійного віку, 3 роки, як особі, яка постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року у позивача відсутнє.

Разом з тим, період з 16.05.1986 по 01.11.1986, та з 01.08.1990 по 01.01.1993 складає менше 3 років, оскільки факт роботи у Литовській Республіці з 01.11.1986 по 15.06.1990 виключає можливість постійного проживання у вказаний період в с. Піщаниця.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 протягом 3 років.

Таким чином, оскільки станом на 01.01.1993 позивач постійно не проживав не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Щодо тверджень позивача про те, що 29.12.2016 Житомирською облдержадміністрацією видане посвідчення (категорія 3) серії НОМЕР_1 , як потерпілому від Чорнобильської катастрофи, то відповідно до зазначеного посвідчення позивач має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ, тобто підтверджує права на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ. Однак право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки постійного проживання, роботи, але не більше 6 років, виникає за умови, що позивач станом на 01.01.1993 постійно прожила або відпрацювала у цій зоні не менше трьох років.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не набув права на отримання пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що свідчить про правомірність відмови відповідача в призначенні такої пенсії.

З огляду на недотримання умови для зниження пенсійного віку згідно пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивач не має права ні на зниження пенсійного віку за початковою величиною (3 роки), ні за додатковою величиною (1 рік за 2 роки проживання).

Як вже зазначав суд, по перше, щоб застосовувати величину зниження пенсійного віку треба станом на 01.01.1993 постійно прожити чи постійно відпрацювати не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення, і лише за умови дотримання цієї умови, зниження пенсійного віку на 3 роки можливе, якщо особа у зоні посиленого радіологічного контролю постійно проживала чи постійно працювала з моменту аварії по 31.07.1986, та додатково 1 рік за кожні 2 роки постійного проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю. В загальному можна зменшити пенсійний вік можна не більше 6 років.

Суд встановив не дотримання позивачем умови щодо постійного проживання чи постійної роботи станом на 01.01.1993 не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 6 років є правомірною.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. , кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкти владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довела ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не відшкодовуються позивачу.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Ю. Романченко