Справа № 300/8184/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2023 р. справа № 300/8184/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
Позовні вимоги мотивовані тим, що на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби, відповідачем протиправно не було проведено всіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2021 рік та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік, оскільки під час подання та оформлення документів на звільнення позивача мали місце порушення порядку використання та обігу службової інформації, внаслідок чого наказ про звільнення позивача підписано 2020 року, замість 2021 року, при цьому позивач виключений зі списків військової частини у 2021 році.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 28.03.2022 зупинено провадження в даній адміністративній справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
12.01.2023 судом поновлено провадження у справі.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 07.02.2022. Відповідно до відзиву відповідач щодо задоволення позову заперечив (а.с.28-32). Відзив мотивовано, тим що з урахуванням абзацу 6 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 4 розділу XXXI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 позивач не набув права на щорічну основну відпустку за 2021 рік та одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, оскільки звільнення позивача відбулось у 2020 році на підставі наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2020 №905. Представник відповідача зазначив, що посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , винних в порушенні порядку використання та обігу службової інформації під час подання та оформлення документів на звільнення позивача, було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та проведено з ними профілактичну бесіду стосовно недопущення подібних випадків у майбутньому. Водночас, аргументовано, що в рапорті про звільнення за станом здоров`я від 21.12.2020 позивач не просив звільнити його у 2021 році. При цьому, наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2020 №905 є чинним та позивачем не оскаржувався. Також, відповідач посилається на порушення позивачем строку, встановленого для звернення до суду. На підставі вищевикладеного, представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим та просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
21.12.2020 ОСОБА_1 подав командиру Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України рапорт з проханням звільнити його з лав Збройних Сил України за станом здоров`я.
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2020 №905 начальника служби радіоелектронної боротьби штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я) пункту другого частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з правом носіння військової форми одягу.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 29.01.2021 №21 ОСОБА_1 з 30.01.2021 вважати таким, що справи та посаду здав та вибув на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 30.01.2021 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
В наказі командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 29.01.2021 за №21 зазначено, що: щорічна основна відпустка за 2021 рік не надавалась (згідно пункту 4 розділу XXXI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам"); грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік не виплачується (а.с.15).
Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України з рапортом, в якому просив виплатити грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2021 рік терміном 45 діб, а також одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік на підставі п.1 розділу XXІІI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, за результатом розгляду якого, т.в.о командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, посилаючись на приписи п.4 розділу XXXI та п.1 розділу XXІІI Порядку від 07.06.2018 №260 вказав, що позивач не набув права на щорічну основну відпустку за 2021 рік та одноразову грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік (а.с.17).
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 1-1 Закону №2011-XII визначено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені більш високі норми щодо соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, ніж ті, що містить законодавство України, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно із статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Права військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з відпусток установлені статтею 10-1 Закону №2011-XII.
Так, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються (п.1 ст.10-1 Закону №2011-XII).
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано (п.2 ст.10-1 Закону №2011-XII).
Згідно абзацу 6 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, накази про звільнення яких підписано в минулому році, але не виключеним із списків військової частини, відпустки за період служби в поточному році не надаються.
Відповідно до статті 9 Закону №2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
У відповідності до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (надалі - Порядок від 07.06.2018 №260).
Відповідно до пункту 1 розділу XXІІI Порядку від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно пункту 4 розділу XXXI Порядку від 07.06.2018 №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), накази про звільнення яких підписано минулого року, але які не виключені зі списків військової частини, відпустка за період служби в поточному році не надається і грошове забезпечення за час такої відпустки не виплачується.
Як встановлено, наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2020 №905 начальника служби радіоелектронної боротьби штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я) пункту другого частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з правом носіння військової форми одягу.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 29.01.2021 №21 ОСОБА_1 з 30.01.2021 вважати таким, що справи та посаду здав та вибув на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 30.01.2021 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
В наказі командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 29.01.2021 за №21 зазначено, що: щорічна основна відпустка за 2021 рік не надавалась (згідно пункту 4 розділу XXXI наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам"); грошова допомога на оздоровлення за 2021 рік не виплачується (а.с.15).
З огляду на вищенаведене, оскільки, наказ про звільнення позивача підписано у 2020 році, при цьому позивача виключено зі списків військової частини у 2021 році, то враховуючи вимоги абзацу 6 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, пункту 4 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 відпустка за період служби в 2021 році позивачу не надається і грошове забезпечення за час такої відпустки не виплачується.
Крім того, оскільки позивач не набув право на отримання щорічної основної відпустки у 2021 році, то враховуючи вимоги пункту 1 розділу XXІІI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 відсутні підстави для виплати позивачу у 2021 році грошової допомоги для оздоровлення.
Щодо доводів позивача про те, що під час подання та оформлення документів на звільнення позивача мали місце порушення порядку використання та обігу службової інформації, внаслідок чого наказ про звільнення позивача підписано 2020 року, замість 2021 року, при цьому позивач виключений зі списків військової частини у 2021 році, суд зазначає, що вказані доводи не спростовують чинності наказу командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.12.2020 №905, при тому, що доказів нечинності даного наказу позивач не надав.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Проте, позивач не довів протиправності дій відповідача щодо нездійснення нарахування та виплатити позивачу грошової компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2021 рік та одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому слід відмовити в задоволенні позову.
Щодо посилань відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду, слід зазначити наступне.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Суд зауважує, що основною складовою "права на суд" є право доступу, у тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові та практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно статті 233 Кодексу законів про працю України (чинної на момент звернення до суду з позовом) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відтак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем не порушено строку, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України (чинної на момент звернення до суду з позовом), оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про зобов`язання до вчинення дій - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.