Справа № 460/12931/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 460/12931/21 пров. № А/857/15389/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Курильця А.Р., Мікули О.І.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

представника відповідача Трофимчук Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у справі № 460/12931/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування протоколу, припису, попередження (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дудар О.М. в м. Рівне Рівненської області 15.09.2022 року о 16:10 год., повний текст складено 23.09.2022), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування 31.08.2021 та складення за результатами його проведення акта інспекційного відвідування;

- визнати протиправним та скасувати акт інспекційного відвідування від 06.09.2021 № РВ733/245/АВ (далі також Акт);

- визнати протиправним та скасувати протокол про адміністративне правопорушення від 06.09.2021 № РВ733/245/АВ/П/ПТ;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 06.09.2021 № РВ733/245/АВ/П (далі також Припис);

- визнати протиправним та скасувати попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю від 06.09.2021 № РВ733/245 (далі також Попередження).

Ухвалою суду від 15.09.2022 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування Акта та протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано спірні Припис та Попередження.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дане судове рішення оскаржив відповідач, який вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що на момент проведення інспекційного відвідування не було надано жодних документів, які підтверджують належне оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які 31 серпня 2021 року виконували обов`язки прибиральників. Таким чином, трудові відносини між даними особами не укладені. Також, відсутні договори про стажування за індивідуальною програмою.

Крім того, під час здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не було надано жодних зауважень, заперечень чи пояснень, які в подальшому могли бути враховані інспектором праці під час аналізу матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого інспектор праці вносить припис.

Також зазначає, що акт інспекційного відвідування, є основним та безпосереднім доказом виявлених порушень.

Відповідач надав апеляційному суду відзив на апеляційну скарг, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення та просив розглядати справу без його участі.

Ухвалою апеляційного суду від 22 грудня 2022 року (а.с. 74-75) здійснено заміну первісного відповідача на його правонаступника - Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Представник апелянта, яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просила задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 31.08.2021, на підставі наказу відповідача від 30.08.2021 № 855, направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 30.08.2021 № 761-71/09-27 та окремого доручення т.в.о. Голови Державної служби України з питань праці від 24.06.2021 № Д-223/1/4.1-21, працівниками відповідача було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході інспекційного відвідування з метою вивчення стану використання легальної найманої праці, встановлено, що на момент проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 о 12 год. 15 хв. 31 серпня 2021 року за місцем провадження господарської діяльності на автомийці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (що знаходиться за адресою: 35400, Рівненська обл., Рівненський район, смт Гоща, вул. Рівненська, 11) на робочих місцях перебували: ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ), які виконували прибирання території авто мийки «Lux wash». Від надання письмових пояснень відмовилися. В зв`язку з відмовою від надання письмових пояснень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інспекторами праці складено акт про відмову від надання пояснення від 31.08.2021. У спілкуванні з інспекторами праці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили, що вони є працівниками ФОП ОСОБА_1 . На момент проведення інспекційного відвідування, не було надано жодних документів, які підтверджують належне оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які 31 серпня 2021 року виконували обов`язки прибиральників. Таким чином, трудові відносини між даними особами не укладені. Також, відсутні договори про стажування за індивідуальною програмою.

Вказані обставини зафіксовані в Акті, складеному за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства з питань праці.

Зокрема, в Акті зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 :

- частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) - між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладені трудові договори, за якими працівники зобов`язуються виконувати роботи, визначені цими угодами, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а фізична особа зобов`язується виплачувати працівникам заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю;

- статті 24 КЗпП України - працівники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 31.08.2021 допущені до роботи без укладання трудових договорів, оформлених наказами чи розпорядженнями власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

06.09.2021 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення № РВ733/245/АВ/П/ПТ у зв`язку з порушенням позивачем частини першої статті 21 КЗпП України та статті 24 КЗпП України.

06.09.2021 відповідачем винесено Припис, яким зобов`язано позивача у строк до 01.10.2021 усунути виявлені в ході інспекційного відвідування порушення.

06.09.2021 відповідачем також винесено Попередження щодо позивача.

Оцінюючи спірні правовідносини що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дана норма Основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно статті 1 КЗпП України даний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює КЗпП України. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 265 КЗпП України визначено перелік порушень законодавства про працю, за які юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно зі статтею 188 КЗпП України не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років.

За згодою одного із батьків або особи, що його замінює, можуть, як виняток, прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років.

Для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу здобувачів освіти закладів загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої чи вищої освіти, які здобувають у будь-якій формі початкову, базову середню чи профільну середню освіту для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону України від 26 квітня 2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» порядок застосування праці дітей визначається законодавством України про працю. Вік, з якого допускається прийняття дитини на роботу, становить 16 років. Діти, які досягли 15-річного віку, можуть прийматися на роботу, що не завдає шкоди їх здоров`ю і навчанню, за згодою одного з батьків або особи, яка замінює батьків.

Щодо суті встановленого порушення то колегія суддів вважає з потрібне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що інспекційне відвідування позивача проведено у період з 31.08.2021 по 13.09.2021. Акт, у якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог КЗпП України, складено 06.09.2021.

У ході розгляду справи судом встановлено, що особи, про яких йдеться у акті інспекційного відвідування, є особами неповнолітнього віку.

Так, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент проведення інспекційного відвідування було 14 років, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04.05.2007 Тучинською сільською радою Гощанського району Рівненської області.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент проведення інспекційного відвідування також було 14 років, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 23.05.2008 Тучинською сільською радою Гощанського району Рівненської області.

Позивач зазначає, що вищевказані особи є дітьми друзів позивача, які інколи бувають у позивача на роботі. При цьому, жодних трудових обов`язків вказані особи не виконували.

Фактично твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є працівниками позивача підтверджується виключно актом відмови від надання пояснень, складеним 31.08.2021 інспекторами праці Біловол О.М. та ОСОБА_4 , в якому зафіксовано, що вказані особи відмовились від надання пояснень, проте в усній формі повідомили, що є працівниками ФОП ОСОБА_1 ..

Поряд з цим, відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення, а саме копії відеофіксації проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 31.08.2021, у зв`язку з її знищенням через системний збій комп`ютерної техніки інспектора, який проводив позаплановий захід.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач стверджує, що в спілкуванні з інспекторами праці Білоус Ю.С. та ОСОБА_3 зазначили, що вони є працівниками ФОП ОСОБА_1 .

Даний факт дійсно відображений в Акті.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-яких робіт за дорученням керівника, з фіксацією конкретного графіку роботи з погодинною організацією праці, обліком робочого часу та необхідністю дотримання виконавцем певного трудового розпорядку, що свідчить про відсутність трудових відносин, ознаками яких є також систематичність та тривалий характер виконання трудової функції.

Одночасно, колегія суддів апеляційної інстанції враховує висновки Рівненського апеляційного суду, викладені в постанові від 16.02.2022 у справі № 557/1552/21 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № РВ733/245/АВ/П/ПТ від 06.09.2021 щодо ОСОБА_1 в частині порушення вимог частини першої статті 21, частини третьої статті 24 КЗпП України, якою постанову Гощанського районного суду Рівненської області від 29.11.2021 скасовано, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 41 КУпАП.

Рівненським апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є неповнолітніми.

Працівниками Управління Держпраці вік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не встановлювався, пояснення у них були відібрані за відсутності їх батьків, а тому не можуть братися до уваги та підтверджувати обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 6 ст. 78 КАС України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, який розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову, лише в питанні чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, при розгляді зазначеної вище справи про адміністративне правопорушення, Рівненський апеляційний суд встановив факти збору доказів відповідачем з порушенням прав неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що свідчить про неможливість використання судом у справі, що розглядається, посилань на відмову названих неповнолітніх від дачі пояснень.

Враховуючи наведене вище та вимоги ст. 78 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в процесі розгляду справи відповідачем не надано належних та достатніх доказів того, що оскаржені Припис та Постанова прийняті з додержанням вимог законодавства, оскільки обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо покликання апелянта на те, що Акт є основним та безпосереднім доказом виявлених порушень, колегія суддів зазначає, що акт перевірки є тільки службовим документом, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання. Висновки, викладені у акті, не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані у акті факти можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Тобто, акт є лише носієм доказової інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 травня 2022 року у справі № 160/12640/20.

Щодо доводів відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 не було надано жодних зауважень, заперечень чи пояснень апеляційний суд зауважує, що такі є правом, а не обов`язком позивача і не впливають на висновки суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у справі № 460/12931/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 12.01.2023