Справа № 380/23545/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/23545/21 пров. № А/857/16127/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Полуліх Н. І., Страхоцької О. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року (прийняту у м. Львові суддею Лунь З. І.) в частині відмови у встановленні судового контролю в адміністративній справі № 380/23545/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

07 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із заявою та просила:

- визнати протиправними дії Пенсійного фонду України щодо невиконання ним рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 в адміністративній справі № 380/23545/21 у повному обсязі з урахуванням висновків суду;

- встановити судовий контроль за виконанням Пенсійним фондом України рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 у справі № 380/23545/21.

Заяву мотивувала тим, що рішення суду не виконано належним чином, оскільки відповідач в неповному обсязі і неналежно розглянув її скаргу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень (Пенсійного фонду України) на виконання рішення суду і застосування до нього заходів для виконання судового рішення.

Залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Пенсійного фонду України щодо невиконання ним рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 у справі № 380/23545/21 у повному обсязі з урахуванням висновків суду.

Відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням Пенсійним фондом України рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 у справі №380/23545/21.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, її оскаржила ОСОБА_1 , яка вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому, з урахуванням вимог апеляційної скарги, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати повністю та прийняти постанову, якою її заяву задовольнити повністю.

24 листопада 2022 року Восьмим апеляційним адміністративним судом відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року, в частині відмови у задоволенні заяви про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, залишення без задоволення заяви в частині визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо невиконання рішення суду у справі №380/23545/21, з підстав неможливості оскарження в апеляційному порядку ухвали про залишення без задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Водночас, 24 листопада 2022 року Восьмим апеляційним адміністративним судом відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року в частині відмови у встановленні судового контролю у справі № 380/23545/21 та призначено справу до розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги в цій частині ОСОБА_1 зазначає, що процедура судового контролю в порядку статті 382 КАС України є ефективним засобом примусу, який вона просила суд встановити після встановлення ним неправомірності дій суб`єкта владних повноважень ще при ухваленні рішення, проте у такому їй було відмовлено. За таких обставин у неї залишився єдиний спосіб захистити свої права звернутись до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

У судовому засіданні апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представники відповідача, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 у цій справі ухвалено, зокрема, зобов`язати Пенсійний фонд України надати повну та обґрунтовану відповідь на скаргу ОСОБА_1 від 24.06.2021 з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Зазначене рішення Львівського окружного адміністративного суду набрало законної сили згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2022.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 у справі № 380/23545/21 Пенсійний фонду України надав, в доповнення до відповіді від 12.08.2021, відповідь від 12.08.2022 на скаргу ОСОБА_1 від 24.06.2021.

Вважаючи, що відповідачем не виконано належним чином рішення суду, оскільки в неповному обсязі і неналежно розглянуто її скаргу, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо невиконання рішення суду, тобто в порядку статті 383 КАС України та про застосування заходів судового контролю за виконанням рішення суду на підставі статті 382 КАС України.

Відмовляючи в задоволенні цієї заяви ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Пенсійного фонду України щодо невиконання ним рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 в адміністративній справі № 380/23545/21 у повному обсязі з урахуванням висновків суду, суд першої інстанції обґрунтовував це тим, що одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій недостатньо для висновку про протиправність дій відповідача щодо неналежного виконання рішення суду. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправних дій чи бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 КАС України убачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Дослідивши вимоги позивачки, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, які б свідчили про наявність підстав, у контексті приписів чинного процесуального законодавства, для висновку про вчинення Пенсійним фондом України протиправних дій в частині невиконання ухваленого щодо нього рішення суду відсутні.

Враховуючи відмову у відкритті апеляційного провадження щодо подання апеляційної скарги на ухвалу, в частині оскарження ухвали про залишення без задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, колегія суддів апеляційного суду перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції лише в частині оскарження ухвали щодо відмови у застосування заходів судового контролю за виконанням рішення суду на підставі статті 382 КАС України.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заходи, можливість застосування яких передбачена статтями 382 - 383 КАС України, за своєю правовою природою є різними, що унеможливлює їх одночасне застосування, а тому відсутні підстави для застосування заходів контролю за виконанням судового рішення відповідно до статті 382 КАС України.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, що Кодексом адміністративного судочинства України виокремлено такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як, зокрема, подання у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (стаття 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383 КАС України).

Законодавець, розмежовуючи види судового контролю за виконанням судового рішення, тим самим розділив і види заяв, з якими звертається позивач до суду та, відповідно, - наявність чи відсутність вимог до оформлення кожної з них.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року в справі № 556/2081/17.

Водночас, статтею 383 КАС України передбачена можливість здійснення судом активного судового контролю у спосіб оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення.

Відтак, заходи, можливість застосування яких передбачена статтею 382 та статтею 383 КАС України, за своєю правовою природою є різними, що унеможливлює їх одночасне застосування.

Такі види судового контролю мають розглядатися та вирішуватися останнім окремо, з ухваленням окремих судових рішень за наслідками розгляду таких заяв, що було враховано судом першої інстанції у цій справі.

Враховуючи те, що позивач одночасно звернулася із заявами в порядку статей 382 - 383 КАС України і суд розглянув по суті заяву в порядку статті 383 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цьому випадку підстави для застосування заходів контролю за виконанням судового рішення відповідно до статті 382 КАС України відсутні.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то такі загалом зводяться до оцінки фактичних обставин виконання судового рішення у справі № 380/23545/21 та непогодженням із ухвалою суду першої інстанції від 15 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень (Пенсійного фонду України) на виконання рішення суду і застосування до нього заходів для виконання судового рішення.

Проте, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2022 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження в цій частині, з підстав неможливості оскарження в апеляційному порядку ухвали про залишення без задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України.

Решта доводів апеляційної скарги на законність додаткового рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року, в частині відмови у встановленні судового контролю в адміністративній справі №380/23545/21 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена в повному обсязі 11 січня 2023 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду