Справа № 400/4471/22
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 р. № 400/4471/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Фалєєвська, 14,Миколаїв,54001, Державна судова адміністрація України, вул. Липська, 18/5,Київ,Київ,01601,
про:стягнення коштів в сумі 106 434,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Територіальної Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, Державної судової адміністрації про стягнення в солідарному порядку з ТУ ДСА в Миколаївській області та ДСА України на користь позивача 106434,90 грн суддівської винагороди за вересень 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу взагалі не виплачено суддівську винагороду за вересень 2022, яка складає 106434,90 грн., виходячи з розрахунку 2481 гривень*30*1,1+30%, де 2481 грн прожитковий мінімум, визначений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік». Такі дії відповідачів суперечать п. 2 ч.3 ст.135 Закону України Про судоустрій та статус суддів та порушують його право на оплату праці.

Від відповідача, ТУ ДСА в Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що він є розпорядником коштів нижчого рівня і повинен нараховувати та виплачувати у період з 01.01.2022 суддівську винагороду із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн, встановлених Законом України Державний бюджет України на 2022 рік.

Відповідач ДСА України відзив суду не надав, ухвалу про відкриття провадження отримано через особистий кабінет підсистеми Електронний суд 13.10.2022 об 11:44 год.

Ухвалою від 13.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та запропоновано відповідачам надати відзиви на позовну заяву.

Ухвалою від 14.12.2022 суд закінчив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Від відповідача, ТУ ДСА в Миколаївській області надійшов лист до якого долучено наказ Про припинення виплати середнього заробітку ОСОБА_2 , у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Від позивача надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу за його відсутністю та допустити рішення до негайного виконання. Також, у клопотанні викладено додаткові пояснення, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки зазначена конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач 1 неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він посилається на рішення Ради суддів України від 05 серпня 2022 року №24, відповідно до якого РСУ наголошує, що відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатись іншими

нормативно-правовими актами.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Указом Президента України «Про призначення суддів» №760/2019 від 17.10.2019 призначено на посаду судді Ленінського районного суду м. Миколаєва безстроково.

В лютому 2022 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу до Збройних Сил України за мобілізацією.

19.07.2022 головою Ленінського районного суду м. Миколаєва видано наказ «Про припинення виплат середньомісячного заробітку ОСОБА_1 », яким з 19 липня 2022 припинено нарахування та виплату середньомісячного заробітку судді Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період.

У вересні 2022 ОСОБА_1 не виплачено суддівську винагороду.

З електронного листа ТУ ДСА в Миколаївській області, до якого долучено наказ Про припинення виплат середньомісячного заробітку ОСОБА_1 вбачається, що підставою для невиплати відповідачем суддівської винагороди позивачу стало внесення змін до ч. 3. ст. 119 Кодексу законів про правцю України на підставі Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19.07.2022 року.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У попередній редакції ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, за вказаними в цій статті працівниками зберігалось місце роботи, посада та середній заробіток, тобто Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінені на слова "зберігаються місце роботи і посада".

Таким чином, з 19.07.2022 працівникам, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період припиняється виплата середнього заробітку.

Однак, відповідно до ч. 1,2 ст. 135 Закону України Про судоустрій та статус суддів , суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Доказів відрахування позивача зі штату суду відповідачем не надано.

Згідно ч. 3,4 ст. 135 Закону України Про судоустрій та статус суддів, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить:1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 135 Закону України Про судоустрій та статус суддів суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

З огляду на вищезазначене, позивачу має виплачуватись суддівська винагорода без доплат до посадового окладу, адже норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів України" є пріоритетними над іншими нормами законодавства, зокрема Кодексу законів про працю України, про що прямо зазначено в ч. 1 ст. 135 Закону .

Щодо суми стягнення суддівської винагороди за вересень 2022 року - 106434,90 грн., суд зазначає наступне.

Позивачем розраховано суму 106434,90 грн, виходячи з розрахунку 2481 грн. х 30 х 1,1 + 30%, де 2481 грн прожитковий мінімум, визначений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік».

Відповідач у відзиві зазначає, що він нараховує та виплачує у період з 01.01.2022 суддівську винагороду із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн., хоча позивач у позові зазначає, що він за вересень 2022 взагалі не отримав суддівську винагороду, а відповідача доказів на спростування доводів позивача суду не надав.

Отже, спірним між сторонами також є питання щодо розміру прожиткового мінімуму при розрахунку суддівської винагороди.

Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №? ? 1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема в рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, а також від 04.12.2018 № 11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом №? ? 1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №? ? 1402-VIII. Норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30.09.2016 набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя).

Конституція України у редакції Закону № 1401-VIII (ст.130) вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій.

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №? ? 1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України, якою передбачено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України від 15.07.1999 № 966-XIV Про прожитковий мінімум (далі - Закон №? ? 966-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

У змісті наведеної норми Закону № 966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення відносно яких визначається прожитковий мінімум.

Статтею 4 Закону № 966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік, установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні. До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 1 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону № 1402-VIII.

Зміни до Закону № 1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період, а також в Закон № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення? ? розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Суд зазначає, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які у часі прийняті раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): закон пізніший має перевагу над давнішим (lex posterior derogat priori) - закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali) - закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Водночас Закон України Про Державний бюджет України на 2022 рік фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.

Закон України Про Державний бюджет України на 2022 рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Тобто у національному законодавчому полі існує колізія положень двох нормативно-правових актів рівня закону, подолати яку можливо застосувавши загальний принцип права спеціальний закон скасовує дію загального закону (Lex specialis derogate generali). Такий підхід використовується у випадку конкуренції норм: коли на врегулювання суспільних відносин претендують загальні та спеціальні норми права.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону (lex specialis ), тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону № 966-XIV вважати загальними нормами (lex generalis).

Відтак, Законом № 1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2022 року (2481,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом № 1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік було неправомірним.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03.03.2021 у справі № 340/1916/20, від 10.11.2021 у справі № 400/2031/21 та від 30.11.2021 по справі № 360/503/21.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, при розрахунку базового розміру посадового окладу судді у 2022 році має бути застосовано прожитковий мінімум 2481 грн. і з урахуванням того, що позивача призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період, у вересні 2022 йому підлягає виплата суддівської винагороди без доплат до посадового окладу. Відтак, сума до стягнення складає 81873 грн (2481 гривень*30*1,1), а не як просить позивач 106434,90 грн.

При цьому, за сталою практикою Верховного Суду, суми, які суд визначає до стягнення з відповідача на користь позивача, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми невиплаченої суддівської винагороди, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню відповідачем1 при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню при виплаті позивачу, внаслідок чого виплачена йому на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

Щодо стягнення невиплаченої суддівської винагороди в солідарному порядку, суд зазначає, що саме на ТУ ДСА у Миколаївській області покладено обов`язок нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди, якою не проведено нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди у вересні 2022 року, а тому стягненню підлягає суддівська винагорода в сумі 81873 грн саме з ТУ ДСА в Миколаївській області на користь позивача, з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позов задовольнити частково.

? ? ? ? Позивач просить допустити до негайного виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1. ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Судом задоволено вимогу про стягнення суддівської винагороди за один місяць _ вересень 2022, тому з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 371 рішення підлягає негайному виконанню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

? 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Фалєєвська, 14, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівську винагороду за вересень 2022 року в сумі 81873 грн. (вісімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят три гривні), з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України

Суддя Т. О. Гордієнко