Справа № 480/8116/22
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
13 січня 2023 року Справа № 480/8116/22
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Прилипчук О.А., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
09.12.2022 р. до Сумського окружного адміністративного суду через представника ОСОБА_2 звернувся ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) з позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_3 ), в якій просить:
1. Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.
2.Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2021 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29.01.2021 № Р-13/0/10-21 Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації.
Ухвалою суду від 14.12.2022 у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтованими поясненнями та доказами на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин (за наявності), які об`єктивно перешкоджали особисто позивачеві (а не його представнику) звернутись до суду з адміністративним позовом у строки, визначені процесуальним законодавством.
10.01.2023 від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка мотивована тим, що позивач звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу 29.12.2021.
У зв`язку із звільненням позивач набув право на отримання компенсації за неотримане речове майно і 29.12.2021 задля реалізації свого права подав рапорт про виплату компенсації.
У відповідь на адвокатський запит від 20.01.2022, відповідач листом від 31.01.2022 № 703/1041-22-Вих не висловлювався про відмову у виплаті компенсації. Зі змісту листа да додатків слідувало, що виплата коштів по компенсації за неотримане речове майно станом на 31.01.2022 непроведена, у зв`язку із відсутністю коштів на відповідному рахунку прикордонного загону.
Лише із документів, отриманих за адвокатським запитом у лютому 2022 року, встановлено, що платіж становить з відрахуванням 1,5 % військового збору суму належної позивачу компенсації за неотримане речове майно згідно довідки, наданої на адвокатський запит саме адвокату у лютому 2022 року.
Із огляду на фактичну виплату заборгованості із компенсації за неотримане речове майно 27.06.2022, позивач міг довідатися та остаточно визначився із обсягом порушеного права лише за умови доведення до нього належних сум виплат при звільненні і то, за умови наявності в останнього відповідних документів - розрахунків нарахованих та виплачених сум, затверджених відповідним розпорядженням цін на речове майно на 01.01.2021, оскільки зарахування не містили інформацію, що кошти виплачені відповідачем є сумами компенсації за неотримане речове майно.
При цьому, позивач, уклавши договір про надання правової допомоги із адвокатом від 10.01.2022 № 3/22 реалізував своє конституційне право на професійну правничу допомогу, будучи наділеним правом вільного вибору захисника своїх прав та сподіваючись на належне виконання представником взятих зобов`язань за умовами договору.
Як позивач, так і представник, станом на січень - лютий 2022 року з огляду на юридичну визначеність у державі, що у разі порушення законодавства про оплату праці з вимогами про стягнення заробітної плати строк звернення до суду не обмежувався, мав право завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі законодавства, чинного на час проходження військової служби та звільнення з неї, право буде реалізоване у тому числі за участі представника із надання професійної правничої допомоги.
Станом на лютий 2022 року підстав звернення до суду не було, оскільки фактично виплату сум належних позивачу ще не було проведено.
Вранці 24.02.2022 почалося повномасштабне агресивне військове вторгнення збройних сил російської федерації на територію України, у тому числі на напрямку громад Сумської області, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя всіх без виключення громадян України. ОСОБА_1 , побоюючись за безпеку свого життя та життя своєї родини виїжджав з місця проживання у більше безпечні регіони. При цьому, і на даний час громади Сумської області, у тому числі і Білопільщини, піддаються постійним ракетно-артилерійським обстрілам, що впливає на стабільні засоби зв`язку та комунікації. Переміщаючись у більш безпечні регіони, позивач із собою брав виключно речі першої необхідності, тому у нього з собою відсутні ні необхідні документи, ні комп' ютерна техніка, а тому він розраховував та розраховує на можливість реалізувати свої права скористатися правовою допомогою.
Представник позивача також просить врахувати, що за позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 29.09.2022 (справа № 500/1912/22), протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, позивач, уклавши договір про надання кваліфікованої правової допомоги до військового вторгнення російської федерації, мав і має на даний час право на законні очікування (сподівання) реалізації своїх прав за участі представника, а безпосереднє звернення позивача до суду унеможливлювалося із об`єктивних причин, у тому числі із огляду на характер спірних правовідносин та предмет позову.
Звернення до суду без зібрання відповідних доказів та інформації не являлося можливим, що є очевидним, і такі дії вчинялися виключно представником із формуванням відповідного адвокатського досьє.
Представник позивача зазначив, що у заяві про поновлення строків звернення до суду, подану у додаток до позовної заяві містяться обґрунтування об`єктивної неможливості вчинення дій в інтересах позивача представником у зв`язку із призовом на військову службу, що безпосередньо пов`язано із введенням воєнного стану та оголошенням загальної мобілізації, і відповідно поставленням у пріоритетність захисту Вітчизни у даному випадку, що є конституційним обов`язком кожного громадянина України.
Із огляду на зазначене, перебування представника позивача на військовій службі у складі військового формування, що переведений на воєнний стан та пріоритетність заходів із виконання обов`язків військової служби по захисту Вітчизни із об`єктивних, незалежних причин унеможливило вчинити дії щодо відмови від виконання договірних зобов`язань, передачі адвокатського досьє із зібраною інформацією та доказами, а також і звернення до суду із часу запровадження змін у законодавстві із вступом в дію Закону 01.07.2022 № 2352- IX із 19.07.2022 до звільнення представника з військової служби 03.09.2022.
З урахуванням законодавчого врегулювання питання зупинення позовної давності, якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан (п. 4 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України) та з урахуванням вищезазначеного, дана норма може бути застосована при врахуванні поважності причин пропуску строку звернення до суду представником в інтересах позивача, який з об`єктивних причин не може реалізувати своє право із урахуванням запроваджених змін у законодавстві із вступом в дію Закону 01.07.2022 № 2352-1Х із 19.07.2022 та відповідно є підстави продовженням трьох місячного строку, визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП, так як вказана норма встановила строк звернення до суду не тільки на заробітну плату, а на всі без виключення виплати належні при звільненні, з урахуванням того, що фактично доведено та виплачено належну суму компенсації було 27.06.2022.
Враховуючи вищезазначене, просить поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.
Розглянувши заяву представника позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлення його, суд зазначає наступне.
Так, зі змісту позовної заяви судом встановлено, що 22.12.2021 в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято наказ про звільнення з військової служби головного сержанта ОСОБА_1 за п. п. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Не погодившись із розміром нарахованих коштів 05.12.2022 представник позивача через відділення Укрпошти звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1, 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абз.2 п.1 ст.9-1 цього Закону, з наступними змінами та доповненнями, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 13 березня 2016 року, з наступними змінами та доповненнями (Порядок № 178), визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Згідно з абз.2 п.2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Пункт 3 Порядку № 178 передбачає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Крім того, відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба- діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Таким чином суд приходить висновку, що відносини з приводу виплати компенсації військовослужбовцям за неотримане речове майно є відносинами щодо проходження публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.
Згідно з ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частина 3 статті 122 КАС України передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону вбачається, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст.122 цього Кодексу).
У такій категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Як встановлено судом, фактично розрахунок щодо грошової компенсації за неотримане речове майно позивачу відбувся 27.06.2022, про що останній зазначає в позовній заяві, разом з тим, до суду з цим позовом звернувся лише 05.12.2022, тобто поза місячним строком.
Таким чином, суд приходить висновку, що позивач у спірних правовідносинах звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.
У рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином, суд встановив, що позивач, будучи обізнаним про можливе порушення своїх прав, свобод чи інтересів, у встановлений строк звернення до суду не звернувся, доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду не надав.
Наведені висновки суду узгоджуються із практикою Верховного суду, зокрема постановою від 12 жовтня 2021 року по справі №380/6200/20.
Крім того, як на поважність пропуску строку звернення до суду представник позивача вказує на запровадження в Україні воєнного стану та на перебування представника позивача ОСОБА_2 на військові службі у період з 02.03.2022 по 03.09.2022, що унеможливило звернення до суду в інтересах ОСОБА_1 раніше.
За загальним правилом, поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Суд зазначає, що питання поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Сам лише факт запровадження воєнного стану на території України, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені КАС Україні строки без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви.
Позивачем не надано доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на позивача та не вказано жодної іншої обставини, яка б об`єктивно унеможливила звернення до суду за захистом своїх прав протягом визначеного законом місячного строку.
Перебування представника позивача ОСОБА_2 на військові службі у період з 02.03.2022 по 03.09.2022 не свідчить про неможливість звернення до суду, починаючи з 10.01.2022 (день укладення договору про надання правової допомоги адвоката між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) до 02.03.2022.
Позивачем також не подано доказів поважності причин не звернення з позовом у значний період часу після отримання грошової компенсації за речове майно у період з 27.06.2022 по день звернення до суду - 05.12.2022.
Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
Тобто, позивач вправі був звернутися до суду особисто або через іншого представника за його вибором у разі відсутності або неможливості надання правової допомоги попередньо обраним представником.
Вказане в сукупності дає підстави стверджувати про відсутність обставин, які б об`єктивно унеможливили б звернення позивача чи його представника до суду за захистом прав протягом визначеного законом строку.
Проходження представником позивача військової служби та сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення позивача до суду у передбачені КАС Україні строки, не може вказувати на наявність об`єктивних причин та перешкод для своєчасної подачі позовної заяви.
Суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Наведене вище свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам, встановленим ст.ст.160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даним позовом - відмовити.
Позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя О.А. Прилипчук