Справа № 160/2357/21
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року

м. Київ

справа № 160/2357/21

адміністративне провадження № К/990/24899/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Білоуса О.В.,

суддів: Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,

секретар судового засідання - Носенко Л.О.,

за участю: представника відповідача - Похило І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» до Головного управління ДПС в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» (далі - ТОВ «АБК Дніпро», Товариство) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.02.2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 15 840 000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС в Дніпропетровській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 17.12.2020 року №3304-П проведено фактичну перевірку ТОВ «АБК Дніпро» з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

За результатами фактичної перевірки складено акт від 28.12.2020 року №0875/04/36/07/10/РРО/36710304.

Згідно із висновками акту перевірки відповідачем встановлено наявність порушення частини 1 статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», яке полягає у реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.02.2021 року №, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у загальному розмірі 15 840 000 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам судів першої та апеляційної інстанції, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

Підставою для застосування до ТОВ «АБК Дніпро» штрафних санкцій спірним податковим повідомленням-рішенням є висновок контролюючого органу про реалізацію позивачем ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» бренді без маркування марками акцизного податку на загальну суму 7 920 000 грн згідно із видатковими накладними від 08.12.2020 року та від 10.12.2020 року.

Товариство посилається на те, що бренді, реалізований покупцю ДП «Кондитерська корпорація «Рошен», придбаний позивачем у ПП «Алкогрупа», а не виготовлений на власних потужностях, тому воно не повинно маркувати товар марками акцизного податку.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «АБК Дніпро» як постачальником та ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» як покупцем укладено договір постачання №22 від 15.05.2017 року, за умовами якого позивачем поставлявся покупцю товар вина, коньяки, бренді виноградний, мед бджолиний натуральний; постачання товару здійснювалось в ємностях поліетиленових на піддонах по 1000 літрів для власної промислової переробки покупцем.

На виконання цього договору позивачем реалізовано товар «Бренді виноградний», що підтверджено видатковими накладними від 08.12.2020 року №17635, від 10.12.2020 року №17804, товарно-транспортними накладними від 08.12.2020 року №17635, від 10.12.2020 року №17804, податковими накладними від 08.12.2020 року №214, від 10.12.2020 року №215.

Придбання реалізованого на адресу ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» товару у ПП «Алкогрупа» позивач підтверджує видатковими накладними на поставку товару «Коньяк України ординарний три зірочки 0,5л» (постачальник - ПП «Алкогрупа», покупець - ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат «Дніпро») від 05.06.2020 року №380/1, від 09.06.2020 року №382/1, від 09.06.2020 року №384/1, від 10.06.2020 року №385/1, від 11.06.2020 року №388/1, від 12.06.2020 року №389/1, від 15.06.2020 року №391/1, від 15.06.2020 року №394/1, від 18.06.2020 року №396/1, від 19.06.2020 року №406/1, від 22.06.2020 року №407/1, від 23.06.2020 року №409/1, від 26.06.2020 року №412/1, від 24.06.2020 року №414/1, від 24.06.2020 року №416/1, від 01.07.2020 року №434/1, від 02.07.2020 року №455/1, від 03.07.2020 року №457/1, від 06.07.2020 року №458/1, від 07.07.2020 року №461/1, від 08.07.2020 року №463/1, від 09.07.2020 року №460/1, від 10.07.2020 року №467/1, від 13.07.2020 року №469/1, від 14.07.2020 року №471/1, від 15.07.2020 року №473/1, від 16.07.2020 року №478/1, від 17.07.2020 року №496/1, від 23.07.2020 року №499/1, від 20.07.2020 року №500/1, від 21.07.2020 року №501/1, від 22.07.2020 року №502/1, від 24.07.2020 року №503/1, товарно-транспортними накладними від 01.07.2020 року №434/1, від 02.07.2020 року №455/1, від 03.07.2020 року №457/1, від 06.07.2020 року №458/1, від 07.07.2020 року №461/1, від 08.07.2020 року №463/1, від 09.07.2020 року №460/1, від 10.07.2020 року №467/1, від 13.07.2020 року №469/1, від 17.07.2020 року №471/1, від 15.07.2020 року №473/1, від 16.07.2020 року №478/1, від 17.07.2020 року №496/1, від 23.07.2020 року №499/1, від 20.07.2020 року №500/1, від 21.07.2020 року №501/1, від 22.07.2020 року №502/1, від 24.07.2020 року №503/1, від 05.06.2020 року №380/1, від 09.06.2020 року №382/1, від 09.06.2020 року №384/1, від 10.06.2020 року №385/1, від 11.06.2020 року №388/1, від 12.06.2020 року №389/1, від 15.06.2020 року №391/1, від 15.06.2020 року №394/1, від 18.06.2020 року №396/1, від 19.06.2020 року №406/1, від 22.06.2020 року №407/1, від 23.06.2020 року №409/1, від 26.06.2020 року №412/1, від 24.06.2020 року №414/1, від 24.06.2020 року №416/1, податковими накладними.

Підпунктом 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

За змістом підпункту 14.1.148 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за марки акцизного податку - плата, що вноситься вітчизняними виробниками та імпортерами алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, за покриття витрат з виробництва, зберігання та реалізації марок акцизного податку. Розмір плати за марки акцизного податку встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 226.1 статті 226 ПК України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Приписи статей 212 та 213 ПК України визначають платників акцизного податку та об`єкти оподаткування акцизним податком.

Так, згідно із підпунктом 212.1.1 пункту 212.1 статті 212 ПК України платником акцизного податку є особа, постійне представництво, які виробляють підакцизні товари (продукцію) на митній території України, у тому числі з давальницької сировини.

Об`єктами оподаткування є операції з реалізації вироблених в Україні підакцизних товарів (продукції).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначаються Законом України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон №481/95-ВР).

Частиною першою статті 11 Закону №481/95-ВР встановлено, що маркування алкогольних напоїв (крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті), які реалізуються в Україні, здійснюється відповідно до Закону України «Про інформацію для споживачів щодо харчових продуктів» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, та має містити таку інформацію: загальна та власна назви виробу; найменування та місцезнаходження оператора ринку харчових продуктів, відповідального за інформацію про алкогольний напій, а для імпортованих алкогольних напоїв - найменування та місцезнаходження імпортера (у разі зміни найменування виробника у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство виробник має право зазначати на етикетці своє попереднє найменування протягом 18 місяців з дня зміни його найменування у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство); знак для товарів і послуг; географічна назва місця виготовлення виробу, якщо найменування виробника не відображає місця розташування суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); вміст спирту (% об.); місткість посуду; вміст цукру.

Штриховий код повинен бути нанесений на видиму сторону етикетки, або контретикетки, або пляшки (іншого посуду).

На видимій стороні етикетки, або контретикетки, або корка, або пляшки (іншого посуду) виробу повинні бути зазначені дата виготовлення виробу, код суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та номер ліцензії на виробництво.

Розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, здійснюється у виготовлену із матеріалів, дозволених до контакту з алкогольними напоями скляну тару, бляшанки із харчового алюмінію, а також у сувенірні пляшки та художньо оформлений посуд із скла чи глазурованої кераміки. Розлив алкогольних напоїв, крім продукції, зазначеної у частині другій цієї статті, з вмістом спирту етилового понад 8,5% об`ємних одиниць здійснюється виключно у тару (посуд) місткістю 0,05 л, 0,1 л, 0,18 л, 0,2 л, 0,25 л, 0,275 л, 0,33 л, 0,35 л, 0,37 л, 0,375 л, 0,4 л, 0,45 л, 0,5 л, 0,61 л, 0,7 л, 0,75 л, 1,0 л і більше.

Продукція, призначена для експорту, розливається у тару та маркується згідно з умовами відповідної угоди на експорт.

Послідовний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що наявність на продукції марки акцизного податку є підтвердженням сплати акцизного податку, легальності ввезення та реалізації на території України цих виробів. Плата за марки акцизного податку вноситься вітчизняними виробниками та імпортерами алкогольних напоїв.

Контролюючий орган у своїх доводах посилається на те, що обставини (наявність у позивача відповідних потужностей, ліцензії на виробництво коньяку та алкогольних напоїв за коньячною технологією) вказують на можливість та наявність потужностей на виробництво коньяку та бренді ТОВ «АБК Дніпро», що свідчить про належність позивача до платників акцизного податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 ПК України.

Колегія суддів Верховного Суду наголошує, що в контексті спірних правовідносин контролюючий орган, як суб`єкт владних повноважень, в силу частини другої статті 77 КАС України має довести факт реалізації позивачем алкогольної продукції власного виробництва, виготовленої на власних потужностях, не маркованої марками акцизного податку.

Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, контролюючим органом не доведено належними, достатніми та достовірними доказами виготовлення Товариством реалізованого на адресу ДП «Кондитерська корпорація «Рошен» товару (бренді виноградного) саме на його потужностях.

З огляду на викладене, висновок контролюючого органу про реалізацію позивачем продукції саме власного виробництва через можливість виготовляти таку продукцію у зв`язку з наявністю у нього відповідних потужностей ґрунтується виключно на припущеннях.

Той факт, що Товариство має технологічну можливість на власних потужностях виробляти таку продукцію, має відповідну ліцензію, обґрунтовано не є безумовним підтвердженням позиції контролюючого органу, адже факт виготовлення такої продукції має бути підтверджений відповідними доказами, яких, як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем суду не надано.

За вказаних обставин, колегія судді Верховного Суду погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реалізований товар «Бренді виноградний» вироблений власними потужностями позивача, а не придбаний у іншої особи, вже маркований марками акцизного податку.

Також суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку що встановлення відповідності (якості) продукції під час проведення фактичної перевірки не відноситься до компетенції контролюючого органу.

Так, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Тобто, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що питання дослідження відповідності товару в силу приведених приписів податкового законодавства не може бети предметом фактичної перевірки, відповідно, з`ясування питання щодо якості та відповідності поставленого товару не може бути підставою для висновку про порушення позивачем частини першої статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного, плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та застосування до позивача штрафу оскарженим податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до Закону України від 15.01.2015 року №124-VIII «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» документ про відповідність - декларація (в тому числі декларація про відповідність), звіт, висновок, свідоцтво, сертифікат (у тому числі сертифікат відповідності) або будь-який інший документ, що підтверджує виконання заданих вимог, які стосуються об`єкта оцінки відповідності.

Орган з оцінки відповідності - орган (підприємство, установа, організація чи їх структурний підрозділ), що здійснює діяльність з оцінки відповідності, включаючи калібрування, випробування, сертифікацію та інспектування.

Таким чином, встановлення відповідності (якості) товару під час проведення фактичної перевірки не відноситься до компетенції податкового органу.

При цьому, як про це зазнає скаржник у касаційній скарзі, відсутність відповідних документів на підтвердження якості придбаного товару, опосередковано свідчить про відсутність дійсності факту придбання товару у контрагента позивача.

Колегія суддів звертає увагу, що реальність господарських відносин між Товариством і ПП «Алкогрупа» не є предметом даної справи, а відтак такі доводи скаржника не можуть спростовувати висновків судів щодо протиправності оскаржуваного податково повідомлення-рішення контролюючого органу.

Також колегія суду касаційної інстанцій вважає помилковими доводи скаржника про необґрунтованість прийняття судами попередніх інстанцій доказів на підтвердження придбання товару у ПП «Алкогрупа», оскільки вказані документи не надавались в ході перевірки.

Вказані доводи, в контексті спірних правовідносин, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення, оскільки позивачем документи з придбання товару надано виключно задля підтвердження своєї позиції щодо придбання товару у іншого виробника, операції з яким, у свою чергу, не були предметом перевірки.

Стосовно доводів відповідача про те, що в основу наказу про проведення фактичної перевірки покладено пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, відповідно до якого самостійною підставою для призначення фактичної перевірки є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, тобто норма цього пункту дозволяє проведення факт перевірки, у тому числі, на виконання функцій контролюючого органу, визначених у зазначеній сфері, колегія суддів зазначає таке.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки, визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), при цьому така перевірка повинна проводитися в межах повноважень контролюючого органу виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, за приписами якого фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

З аналізу підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України вбачається, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин, зокрема і у сфері виробництва та обігу пального.

Тобто, норма зазначеного вище підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.54. пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; здійснюють інші функції, визначені законом.

Отже контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Зазначений висновок узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постановах Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №140/2889/21, від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, від 07.11.2019 у справі №140/391/19, від 20.03.2018 у справі №820/4766/17, від 22.05.2018 у справі №810/1394/16.

При цьому, слід зазначити, що окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тобто саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Як вбачається з встановлених обставин справи, а також наказу №3304-П від 17.12.2020, контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що відповідає підставі визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

З урахуванням зазначеного, відповідач не мав зазначати у наказі інформацію, яка ним отримана щодо будь-яких порушень з боку позивача.

За вказаних обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про відсутність у наказі від №3304-П від 17.12.2020, визначених пунктом 80.2 статті 80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки (не вказано, яка інформація була отримана щодо порушень з боку позивача).

При цьому, суд касаційної інстанції враховує, що вказані помилкові висновки судів попередніх інстанцій щодо наказу контролюючого органу від №3304-П від 17.12.2020 про проведення перевірки Товариства, не спростовують факту протиправності податкового повідомлення-рішення від 05.02.2021 року №, яка встановлена судами на підставі належних та допустимих доказів.

З урахуванням встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що в межах даної справи оцінка доказів судами першої та апеляційної інстанцій, на підставі яких суди встановили обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.

Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів, відповідно до частини другої ст.341 КАС України, знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться у касаційній скарзі, правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 12 січня 2023 року.

Головуючий суддя О.В.Білоус

Судді Н.Є.Блажівська

І.Л.Желтобрюх