Справа № 160/16353/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Жукової Є.О., -
Вищевказану справу розподілено судді Жуковій Є.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2022 р. провадження у справі було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровскої області від 25.03.2022 року було визнано ОСОБА_2 недієздатним, а ОСОБА_1 опікуном над ним.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 року по справі №160/10498/21 було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в переведенні на пенсію у зв?язку з втратою годувальника, яке оформлене у формі листа від 12.05.2021 року за №15448-12783/P-01/8-0400/21, було зобов' язано Головне управліния Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_2 з пеної по інвалідності на пенсію у зв?язку з втратою годувальника за померлого батька ОСОБА_3 , за зверненням ОСОБА_4 від 16.02.2021 року.

За даним рішенням суду був виданий виконавчий лист, який був пред' явлений до примусового виконання.

24.06.2022 року відповідачем на адресу позивача був направлений лист. Так, позивач зазначає, що на виконання рішення суду ОСОБА_2 було переведено на пенсію у зв?язку з втратою годувальника з 16.02.2021 року та нараховано борг. Крім того, в листі відповілача від 24.06 2022 року вказано, що відповідно до ст. 10 «Прикінцевих положень» ЗУ «Про престижність шахтарської праці» фінансування додаткових витрат на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до ст. 8 цього закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до п. 2 ст. 72 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Позивач вважає відмову відповідача, оформленою листом від 24.06.2022 року протиправною та просить суд зобов?язати сплатити нараховану ОСОБА_2 пенсію з 16.02.2021 року по червень 2022 року.

12.12.2022 р. на адресу суду, представником відповідача, подано відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 р. по справі №160/10498/21 Головним управлінням з 16.02.2021 ОСОБА_2 було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого батька ОСОБА_3 .

Згідно рішення про перерахунок пенсії від 21.12.2021 обчислення розміру пенсію у зв`язку з втратою годувальника було здійснено з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та ст.8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

За період з 16.02.2021 по 30.09.2021 ОСОБА_2 нараховано пенсійні виплати на загальну суму 53270,52 грн.

З жовтня 2021 року по теперішній час Позивачу виплачується поточна пенсія в повному обсязі.

Відповідно до довідки про отриману пенсію за період з жовтня 2021 року по листопад 2022 року ОСОБА_2 виплачено пенсію на загальну суму 149840,84 грн.

Головним розпорядником коштів державного бюджету за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України за КПКВК 2506080 "Фінансування виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду" (далі - програма 2506080), є Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України - відповідальний виконавець та розпорядник коштів нижчого рівня.

Пропозиції на період 2022 - 2023 роки по програмі 2506080 сформовані Пенсійним фондом України та подані головному розпоряднику бюджетних коштів. Кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачаються у складі програми 2506080. Сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду остаточно визначається у бюджеті Пенсійного фонду України на відповідний рік, який згідно з пп.1-1 п.14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання п.3 Порядку № 649 постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1, затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у Реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - Порядок № 20-1). Згідно з п. 3 Порядку № 20-1 у реєстрі обліковуються рішення, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, зокрема, на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою.

Отже, сума доплати за рішенням суду виплачується після виділення коштів з Державного бюджету України, оскільки статтею 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці передбачено, що виплата пенсій забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2019 по № 640/5248/19 Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду було скасовано.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 по справі №640/5248/19 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року змінено, та пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: «визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Доплата, що нарахована за рішенням суду поточного року не відноситься до фактичних витрат на пенсійне забезпечення осіб вищезазначених категорій за звітний період та не передбачена Бюджетом Пенсійного фонду України на 2022 рік.

Грошові кошти у вигляді нарахованої пенсії, які належать ОСОБА_2 не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та не знаходяться на його рахунках. Фактичне виконання судового рішення у повному обсязі, можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок коштів Державного бюджету України.

Сума нарахованих пенсійних коштів за період з 16.02.2021 по 30.09.2021 в розмірі 53270,52 грн., виплата яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, обліковується в централізованій підсистемі Реєстр судових рішень Пенсійногофонду України.

Невиплата грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися протиправною бездіяльністю, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має можливості до отримання фінансування, виконати судове рішення в частині виплати коштів.

На підставі викладеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.

Дослідивши в сукупності письмові докази, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 16.02.2021 отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначену за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №160/10498/21.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №160/10498/21 позовну заяву ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язати вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, яке оформлене у формі листа від 12.05.2021 року №15448-12783/Р-01/8-0400/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести сина ОСОБА_4 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого батька ОСОБА_3 , за зверненням ОСОБА_4 від 16.02.2021 року.

З комп`ютерної програми «ДСС», судом встановлено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністратвиного суду від 02.08.2021 р. у справі №160/10498/21 набрало законної сили 01.09.2021 р.

26.05.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом щодо виплати пенсії ОСОБА_2 .

24.06.2022 р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було направлено на адресу ОСОБА_5 лист «Про розгляд звернення» від 24.06.2022 р. №18336-12896/Р-01/8-0400/22, в тексті якого зазначено наступне.

Рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №160/10498/21 зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_2 з пенсії по інвалідності на пенсію у зв?язку з втратою годувальника за померлого батька ОСОБА_3 , за зверненням ОСОБА_4 від 16.02.2021 року.

На виконання рішення суду ОСОБА_2 переведено на пенсію у зв?язку з втратою годувальника з 16.02.2021 та нараховано борг.

Відповідно до статті 10 "Прикінцевих положень" Закону України "Про престижність шахтарської праці" фінансування додаткових витрат на виплату підвищеного розміру пенсії відповідно до статті 8 цього закону здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до пункту 2 статті 72 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування" кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу

України взяття зобов?язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Таким чином, заборгованість за рішенням суду буде виплачена після виділення додаткових бюджетних призначень Пенсійному фонду України для вишлати сум, нарахованих за рішеннями суду.

Незгода позивача з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті заборгованості за рішенням суду стала підставою для звернення до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Як зазначалося, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 р. у справі №160/10498/20, ОСОБА_2 переведено на пенсію у зв?язку з втратою годувальника з 16.02.2021 та нараховано борг. Заборгованість за рішенням суду буде виплачена після виділення додаткових бюджетних призначень Пенсійному фонду України для вишлати сум, нарахованих за рішеннями суду.

Тобто, у межах спірних відносин позивач фактично не погоджується із діями відповідача, які пов`язані із виплатою йому пенсії на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 р. у справі №160/10498/21.

Суд зазначає, що ключовим аспектом спірних правовідносин, які розглядаються у даній справі є неналежне виконання пенсійним органом рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 р. у справі №160/10498/21, яке набрало законної сили.

Суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовано у стаття 370-383 розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України, якими не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами ст. ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Суд зазначає, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС(ст.382, ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

На підставі вищевикладеного, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 (справа №806/2143/15), від 03 квітня 2019 року (справа №820/4261/18), від 09 липня 2019 року (справа №826/17587/18), від 31 липня 2019 року (справа №803/688/18), від 23 липня 2020 року (справа №661/89/17), від 24 липня 2020 року (справа №501/2172/15-а), Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а.

При цьому, при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №580/3376/20.

Суд зазначає, що за наслідками аналізу предмету позову у даній справі вбачається, що фактично спрямований на виконання іншого судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 р. у справі №160/10498/21.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту є одним із способів виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 р. у справі №160/10498/21.

Отже, у спірних відносинах наявні обставини, з якими ст. 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. За вказаних обставин, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Суд зазначає, що відповідні заяви повинні бути подані в рамках справи №160/10498/21.

Позивач не скористався правом на подання у справі №160/10498/21 заяви, в порядку ст.382 та ст.383 КАС України.

У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Отже, спір у цій справі №160/16353/22 є тотожним, тому, що був предметом розгляду у справі №/160/10498/21, але виник на стадії виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, та врахову.чи відмову у задоволенні позовної заяви останнього, то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова