Справа № 480/4259/22
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2023 року Справа № 480/4259/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4259/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Сумській області про опис майна у податкову заставу № 543 від 29.11.2021.
Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у несписанні податкового боргу, що виник понад 1095 днів, як наслідок цього протиправним є і рішення відповідача про опис його майна у податкову заставу.
Ухвалою суду відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що у позивача обліковується податковий борг з 2014 році, що підтверджується податковою вимогою від 05.02.2014 №13-17 на суму 25 769,29 гривень (з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 18 816,26 грн, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 6 953,03 грн). позивачем допущено приріст податкового боргу, який станом на 19.07.2022 складає 54 610,03 грн.
Відповідач вважає, що прийняття рішення щодо списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством належить до права контролюючого органу, а не до його обов`язку.
Відповідач також зазначає, що відповідно до абзацу 4 пункту 52 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX Перехідних положень ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Також у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та введенням режим воєнного стану до ПК України внесено зміни, а саме статтю 102 доповнено пунктом 102.9.. згідно якого на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Крім того, відповідач зазначає, що звертався до суду з позовом про стягнення з позивача коштів за податковим боргом у сумі 53 200,02 грн. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 задоволено адміністративний позов Головного управління ДПС у Сумській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в розмірі 53 200,02 гривень. Постановою Другого апеляційного адміністративного суд від 22.09.2020 скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 в частині стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в розмірі 32 215.34 гривень. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішення про стягнення податкового боргу набрало законної сили 22.09.2020.
Отже, відповідач наголошує, що судом задоволено позовні вимоги Головного управління ДПС у Сумській області щодо стягнення коштів з ОСОБА_1 у сумі 20 984,86 грн., яке на даний час є невиконаним. При цьому, відповідач стверджує, що відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення податкового боргу не є підставою для його списання у розумінні статті 101 Податкового кодексу України.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Сумській області та відповідно до вимог статті 15 Податкового кодексу України є платником податків.
- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів(робіт, послуг) у сумі 52 264,64 грн;
- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500) у сумі 3018,36 грн;
- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податків у вигляді заробітної плати у сумі 557,08 грн (а.с. 12).
В подальшому, у зв`язку із наявністю податкового боргу, відповідачем прийнято рішення №543 від 29.11.2021 про опис у податкову заставу майна, що належить позивачу (а.с. 24).
Позивач, вважаючи, що борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 52 264,64 грн та з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 3018,36 грн, виник понад 1095 днів, звернувся до відповідача із заявою про його списання як безнадійного (а.с. 7-8).
Не погодившись із зазначеною відмовою податкового органу та рішенням про опис майна в податкову заставу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.
Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України (далі - ПК України) кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачений обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку та строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Пунктами 101.1. 101.2 ст.101 ПК України визначено, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном "безнадійний", зокрема, розуміється: 101.2.3. податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до п.102.4. ст.102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно абзацу третього пункту 59.1 статті 59 ПК України, податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Відповідно до п.101.5. ст.101 ПК України, контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
На час виникнення спірних правовідносин був чинним Наказ Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577, яким було затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (далі Порядок №577).
Пунктом 3.1. Порядку №577 передбачено, що визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Відповідно до п. 3.2. Порядку №577, днем виникнення безнадійного податкового боргу, зокрема, вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу) - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.
Згідно п.4.4., п.4.5 Порядку №577, структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Отже, списання безнадійного податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснювалося контролюючим органом самостійно шляхом прийняття відповідного рішення на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Зі змісту позову суд вбачає, що позивач вважає безнадійним податковий борг з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у сумі 52 264,64 грн та з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 3018,36 грн, як такий, що виник понад 1095 днів. Саме вказаний борг позивач просив відповідача списати як безнадійний у заяві від 08.11.2021р. (а.с. 7-8).
- з військового збору в розмірі 0,31 грн.;
- зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 3018,36грн.;
- по земельному податку з фізичних осіб в розмірі 115,60 грн.
Зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020, суд вбачає, що предметом стягнення був податковий борг ОСОБА_1 станом на 02.01.2020 (день подання позову) в загальному розмірі 53 200,02 грн. в тому числі:
- з податку на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 50 065,75 грн. (штрафна санкція - 7 201,00 грн., пеня - 42 864, 75 грн.);
- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 3018, 36 грн. (штрафна санкція - 1820,05 грн., пеня - 1198,31 грн.).
Судом апеляційної інстанції в постанові від 22.09.2020 зазначено, що доводів та заперечень з приводу неправомірності нарахування податковим органом, зокрема, штрафних санкцій з податку на додану вартість із вироблених у Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 7 201,00 грн. та штрафних санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 1820,05 грн. апеляційна скарга не містить.
Підставою скасування рішення суду першої інстанції у справі №480/90/20 став висновок суду апеляційної інстанції про те, що пеня за несвоєчасність сплати грошових зобов`язань з ПДФО та ПДВ розрахована податковим органом за період, що перевищує 1095 днів.
Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо посилання податкового органу на абзац 4 пункту 52 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу XX Перехідних положень ПК України, згідно якого на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу та пункт 102.9 статті 102 ПК України, згідно якого на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом, суд зазначає наступне.
Щодо решти податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували безнадійність вказаного боргу відповідно до ст.101 Податкового кодексу України.
При цьому, посилання позивача на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі № 480/90/20, якою скасовано ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 про поновлення терміну пред`явлення виконавчого листа про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 , залишено без задоволення заяву ГУ ДПС у Сумській області про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі № 480/90/20, суд вважає безпідставним (а.с. 22 23).
Так, відповідно до п. 101.2. ст.101 Податкового кодексу України, під терміном "безнадійний" розуміється:
101.2.1. податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута;
101.2.2. податковий борг фізичної особи, яка:
визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом;
померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом;
понад 720 днів перебуває у розшуку;
101.2.3. податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу;
101.2.4. податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);
101.2.5. податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду;
101.2.6. податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.
Відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Отже виходячи із аналізу перелічених норм, суд зазначає, що сама по собі відмова в поновленні строку пред`явлення до виконання виконавчого листа не є підставою для визнання такого боргу безнадійним відповідно до вимог п.101.2. ст.101 ПК України.
Крім того, судом встановлено, що виконавчий лист від 27.02.2020 по справі №480/90/20, щодо якого судом апеляційної інстанції відмовлено в поновленні строку пред`явлення до виконання, видано на загальну суму стягнення 53 200,02 грн., тобто без урахування постанови суду апеляційної інстанції від 22.09.2020.
Головне управління ДПС у Сумській області звернулося до Сумського окружного адміністративного суду із заявою від 18.02.2021 про виправлення помилки у виконавчому листі, а саме вказати суму податкового боргу у розмірі 20 984,87 гривень.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 по справі № 480/90/20 заяву Головного управління ДПС у Сумській області задоволено.
Таким чином, у Головному управлінні ДПС у Сумській області перебуває на виконанні виконавчий лист Сумського окружного адміністративного суду по справі №480/90/20 на суму 20 984,87 грн.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДПС у Сумській області про опис майна у податкову заставу № 543 від 29.11.2021, суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 88.1, 88.2 ст.88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктом 89.1 ст.89 Податкового кодексу України передбачено, що право податкової застави виникає:
89.1.1. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;
89.1.2. у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;
89.1.3. у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.
Згідно п. 89.2. ст.89 Податкового кодексу України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.89.3. ст.89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 586 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу, яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.
Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу.
Отже зазначені вимоги податкового законодавства пов`язують виникнення права податкової застави із наявністю у платника податкового боргу у загальній сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі наявності у платника такого податкового боргу у податкового органу виникає право щодо опису майна у податкову заставу, підставою такого опису є рішення про опис майна у податкову заставу, яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою).
Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено наявність податкового боргу у ОСОБА_1 , суд доходить висновку що податковим органом було правомірно прийнято оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у сумі 5 984,80 грн, а саме, витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн. та судового збору у розмірі 1 984, 80 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
В силу положень ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Враховуючи, що судом було частково задоволено лише одну вимогу із двох заявлених позивачем у позовній заяві, виходячи з критерію пропорційності, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.
Крім того враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області суму судового збору в розмірі 496,20 грн., сплаченого згідно квитанції ID від 25.06.2022 року № 6905-7795-4775-6599 (а.с. 10).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек