Справа № 620/18054/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу від 12.07.2021 №Ф-10424-17-У про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язати відповідача відкоригувати загальну суму заборгованості за платежем єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платника податків, шляхом її зменшення на суму заборгованості у розмірі 10 961,69 грн та внести відповідні зміни про це до інформаційної системи органу доходів і зборів стосовно позивача, в тому числі інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску. Позивач своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник - начальник юридичного відділу ТОВ «АСК АКТИВ». Зокрема, що стосується періоду з жовтня 2018 року по день подання позову, то його роботодавець щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 в розмірі 22% від суми нарахованої позивачу заробітної плати, що складає в середньому близько 1200,00 грн на місяць, тобто в сумі що перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Чернігівській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.07.2021 №Ф-10424-17-У.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивачем було оскаржено в судовому порядку вимогу від 14.05.2019 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-17, якою позивачу нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 5211,36 грн. Підставою прийняття вказаної вимоги стали відомості податкового органу про наявність у позивача боргу зі сплаті ЄСВ за І та ІІ квартал 2019 року, що підтверджується даними картки платника.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2019 у справі №620/3713/19 зазначена вимога визнана протиправною та скасована, оскільки позивач у спірний період була найманим працівником і роботодавці сплачували за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечувалося відповідачем, доказів отримання позивачем у відповідний період доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально, відповідачем суду надано не було, тому суд дійшов висновку, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

В подальшому, позивач звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-10424-17 в частині сплати недоїмки в сумі 8627,11 грн та зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області припинити нарахування ЄСВ в подвійному розмірі (як з найманого працівника і як з самозайнятої особи) та привести у відповідність дані інтегрованої картки платника податку з єдиного соціального внеску позивача.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.09.2019 у справі №620/2022/19 у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Розглядаючи апеляційну скаргу позивача, Шостим апеляційним адміністративним судом у своїй постанові від 25.11.2019 було встановлено, що ОСОБА_1 з 26.08.2004 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на обліку в податкових органах. Діяльність: Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; Код КВЕД 85.53 Діяльність шкіл із підготовки водіїв транспортних засобів; Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.12.2017 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Окрім того, з 11.04.2016 позивач перебуває на обліку в Чернігівському управлінні ГУ ДФС у Чернігівській області як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Згідно даних з Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1 з 30.06.2015 отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та обліковується в Раді адвокатів Чернігівської області. Форма адвокатської діяльності: індивідуальна адвокатська діяльність. Право на заняття адвокатською діяльністю зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 03.07.2019 на підставі заяви. Право на заняття адвокатською діяльністю поновлено згідно п.1 ч.4 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 17.07.2019 на підставі заяви.

З 03.10.2018 ОСОБА_1 працевлаштована на ТОВ «СОАНК».

07.11.2018 Головним управлінням ДФС у Чернігівській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-17, відповідно до якої у позивача станом на 30.01.2019 наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 15998,65 грн відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Не погоджуючись з даною вимогою, позивач 08.05.2019 направила відповідачу заяву про приведення у відповідність даних інтегрованої картки платника податку з єдиного соціального внеску та єдиного податку з фізичних осіб.

18.06.2019 позивачем отримано відповідь на звернення, в якому зазначено, що реєстраційні дані платника приведено у відповідність у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності, а саме: виключено з реєстру платників єдиного податку з фізичних осіб 06.12.2017 та направлено лист ДФС України з метою скасування неправомірно нарахованого податку з фізичних осіб у 2018 році в сумі 8041,68 грн.

Не погоджуючись з винесеною відповідачем вимогою про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати недоїмки в сумі 8627,11 грн. (за період працевлаштування на ТОВ «СОАНК»), позивач звернулася до адміністративного суду.

Колегія суддів у справі №620/2022/19 погодилась з висновками суду першої інстанції щодо обов`язку сплати ЄСВ за період з січня 2017 року по 06.12.2017 (припинення підприємницької діяльності) та констатувала, що в зазначений період позивач перебуваючи на обліку як фізична - особа підприємець та самозайнята особа (адвокат) здійснювала різну за видами діяльність, оскільки згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань діяльність позивача як ФОП зазначена: Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; Код КВЕД 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; Код КВЕД 85.53 Діяльність шкіл із підготовки водіїв транспортних засобів; Код КВЕД 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах (основний); Код КВЕД 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування.

Враховуючи, що види діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та особи, яка провадить незалежну професійну діяльність не співпадають, то в даному випадку не має місця подвійний облік ідентичної господарської діяльності, а відповідно і подвійне оподаткування.

Разом з тим, колегія суддів у справі №620/2022/19 зауважила, що предметом позову в даному випадку, окрім інших періодів, є правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-10424-17 в частині сплати недоїмки в сумі 8627,11 грн, визначеної податковим органом позивачу за період, коли позивач була найманим працівником ТОВ «СОАНК».

Із матеріалів справи вбачалося, що позивач в період з 03.10.2018 працевлаштована у ТОВ «СОАНК» та своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізовувала не як самозайнята особа, а як найманий працівник на посаді начальника юридичного відділу, а її роботодавець в період з жовтня 2018 року сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника ОСОБА_1 у відповідній сумі з жовтня 2018 року по травень 2019 року.

Однак, колегія суддів зауважила, що позивач прийнята на роботу в ТОВ «СОАНК» на посаду начальника юридичного відділу лише з 03.10.2018, натомість оскаржувану вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску сформовано 07.11.2018.

Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважала, що відповідачем правомірно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-10424-17 в частині сплати недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 8 627,11 грн.

Таким чином, судом в межах даної справи №620/18054/21 встановлено, що станом на 01.01.2019 позивач мав заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 15 998,70 грн, яку мав сплатити. Також судом встановлено, що у період з І-ІІ квартал 2019 року включно позивач не мав обов`язку сплачувати єдиний внесок, оскільки у спірний період позивач був найманим працівником і роботодавці сплачували за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідних розмірах.

Так, 12.07.2021 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-17 У, яка є предметом даного спору та відповідно до якої у позивача станом на 04.10.2021 наявна заборгованість зі сплати ЄСВ, що становить 10 961,69 грн.

Згідно з даними АІС «Податковий блок» сплата єдиного внеску проводилась позивачем з порушенням строків, встановлених ст.9 Закону №2464, а саме: зараховано стягнення в межах виконавчого провадження 25.11.2020 - 15998,65 грн. Відтак, єдиний внесок в сумі 15 998,65 грн був сплачений з порушенням встановлених строків.

Внаслідок наведеного, 17.05.2021 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області прийнято рішення №2063/24-07 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, згідно з яким на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» до позивача застосовано штраф у розмірі 3467,73 грн. за період з 11.02.2014 по 25.11.2020. Одночасно, нараховано пеню в розмірі 14671,14 грн. Загальна сума штрафів та пені складає 18138,87 грн.

Згідно з даними АІС «Податковий блок» зараховано стягнення в межах виконавчого провадження 17.06.2021 - 18138,90 грн.

Вказані обставини відповідають даним картки обліку платника податків.

Відтак, в інтегрованій картці платника АІС «Податковий блок» ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 (єдиний соціальній внесок) було нараховано розрахункову суму єдиного внеску:

- станом на 01.01.2018 рахувалась переплата в сумі 1932,89 грн;

- за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. (мінімальний страховий внесок за місяць у 2017 році 3200 грн.*22%=704,00 грн. х 12 міс. = 8448,00 грн) та 2112,00 грн. (нараховано єдиний внесок фізичною особою-підприємцем);

- за 2018 рік в сумі 9828,72 грн (мінімальний страховий внесок за місяць у 2018 році 3723 грн.*22%=819,06 грн. х 12 міс. = 9828,72 грн) рівними частинами по 2457,18 грн поквартально);

- за І-ІІІ квартал 2019 року в сумі 6426,42 грн. (мінімальний страховий внесок місяць у 2019 році 4173 грн.*22%=918,06 грн. х 7 міс = 6426,42 грн) рівними частинами по 2754,18 грн. за І квартал та II квартал 2019 року; за липень 2019 року - сплата до 19.10.2019 у сумі 918,06 грн.)

- за І-ІІ квартал 2020 року в сумі 2078,12 грн (нарахування за І та II квартал 2020 року по 1039,06 грн.).

В 2020 році було сплачено єдиний внесок в сумі 15998,65 грн.

В 2021 році було сплачено єдиний внесок в сумі 18138,90 грн.

Всього заборгованість за період з 2017 року по III квартал 2020 року становить 10961,69 грн (47032,13 грн (нараховано згідно ІКП) - 1932,89грн (переплата станом на 01.01,2018) - 15998,65 грн. (стягнення в межах виконавчого провадження, згідно вимоги від 07.11.2018) - 18138,90 грн (сплата в межах виконавчого провадження) = 10961,69 грн.)

Таким чином, 10961,69 грн є сумою недоїмки, яку позивачу нараховано за період з І кварталу 2019 року по ІІІ квартал 2020 року, що відповідає даним картки обліку платника податків.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, за частиною другою статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю «працівник». Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону №5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 (справа №160/3114/19) та від 05.03.2020 у справі №825/509/19-а.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 03.10.2018 по теперішній час є найманим працівником і роботодавець сплачує за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством, що не заперечується відповідачем. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача, довідкою від 30.11.2021 та витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Доказів отримання позивачем у період за який їй нараховано недоїмку, доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально, відповідачем суду не надано, тому суд дійшов висновку, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховували та сплачували роботодавці в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання зобов`язати відповідача відкоригувати загальну суму заборгованості за платежем єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платника податків, шляхом її зменшення на суму заборгованості у розмірі 10 961,69 грн та внести відповідні зміни про це до інформаційної системи органу доходів і зборів стосовно позивача, в тому числі інтегрованої картки платника податків, облікової картки платника єдиного соціального внеску.

У Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5 зазначено, що інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу; інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції.

Відповідно до пункту 1 розділу 2 Порядку №5 з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Під час проведення облікової операції в ІКП зазначається дата запису операції, зміст операції та/або документ, на підставі якого здійснюється запис. Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками. Облік платежів ведеться в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку.

При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення. Інформаційна система після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій. Облікові показники, які відображаються в ІКП, залежать від форми обліку, яка передбачена умовами адміністрування відповідного платежу, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).

Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі та не може бути присвоєний іншій ІКП. Під час відкриття, ведення, передачі, закриття ІКП використовується інформація про платників з реєстраційних даних.

Податковому органу, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду. Податковому органу, в якому перебуває платник за неосновним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за неосновним місцем обліку, для внесення відповідної інформації.

Аналіз наведених положень свідчить, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Водночас на час розгляду справи відсутні відомості, що після набрання законної сили цим рішенням, відповідачем не вчинені дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом, тому в цій частині позову слід відмовити.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першо інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль