Справа № 420/469/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/469/23
11 січня 2023 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали адміністративного позову громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС в Одеській області № 254 від 27.12.2022 про відмову ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати ГУ ДМС в Одеській області у відповідності до процедури, передбаченої ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Вивчивши матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку, що не може брати участі в розгляді даної справи та підлягає самовідводу, з огляду на наступне.
Так, 26.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви-анкети позивача від 11.10.21 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати відповідача зареєструвати заяву позивача від 11.10.21 та оформити особову справу, занести отримані відомості до централізованої інформаційної системи та видати позивачу довідку про звернення за захистом в Україні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2022 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 по справі № 420/23580/21 скасовано, ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо не розгляду заяви громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021;

зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 11.10.2021.

Згідно з п.4 ч.1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.39 КАС України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з ч.1 ст.40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що в учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Аналогічна теза міститься в п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалено Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23), який передбачає, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

В ході розгляду справи № 420/23580/21 суддя Завальнюк І.В., відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що обраний стороною позивача спосіб звернення до територіального органу ДМС про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, - не тягне за собою виникнення законодавчо визначеного обов`язку щодо вчинення дій та прийняття рішень стосовно визнання особи такою, що потребує додаткового захисту, передбачених Законом № 3671-VI та Правилами, в тому числі зазначеного позивачем обов`язку при розгляді документів заявника перевіряти обставини, які надають підстави віднести особу до категорії осіб, які потребують додаткового захисту або встановити належність заяви, як такої тощо.

В подальшому суд апеляційної інстанції не погодився із висновками суду першої інстанції, внаслідок чого скасував прийняте судом рішення та частково задовольнив позовні вимоги.

Вищеозначені факти обумовлюють необхідність головуючим суддею усунути ймовірну недовіру до суду, забезпечивши в очах розумного спостерігача впевненість у відсутності невідповідного упередження або впливу на суд.

Враховуючи викладене, головуючий суддя Завальнюк І.В. вважає необхідним, в силу ст.39 КАС України, заявити собі самовідвід до відкриття провадження по справі № 420/469/23.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 39, 40, 41 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заявити та задовольнити самовідвід головуючого судді Завальнюка І.В. до відкриття провадження у справі № 420/469/23 за адміністративним позовом громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Матеріали адміністративної справи № 420/469/23 передати для визначення головуючого судді у справі в порядку, встановленому частиною першою статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Завальнюк