Справа № 580/4262/22
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року справа № 580/4262/22
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого Руденко А., розглянувши у письмовому провадженні у спрощеному провадженні в приміщенні суду позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2022 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності проведення своєчасного повного фактичного остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, за період з 14.05.2021 по 29.08.2022 у сумі 142 770 грн. 32 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з 14.07.2009 по 07.09.2018 проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) №46-ОС від 06.09.2018 позивач був звільнений з військової служби та наказом №195 від 07.09.2018 ІНФОРМАЦІЯ_2 був виключений зі списків особового складу. При звільненні позивача зі служби відповідач не провів з ним всі необхідні розрахунки, а саме: не нарахував і не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (яка була виплачена 13.05.2021) та не нарахував і не виплатив індексацію грошового забезпечення (яка була виплачена 29.08.2022).

У зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій постановою Шостого апеляційного адміністративного суду був стягнутий з позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.09.2018 по 13.05.2021.

Відповідач 29.08.2022 виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, що свідчить про те, що остаточний розрахунок з позивачем був здійснений саме 28.05.2022, а не 13.05.2021.

З посиланням на ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військової служби, що виразилась у несвоєчасній виплаті індексації грошового забезпечення, за період з 14.05.2021 по 29.08.2022.

Відповідач проти позову заперечив. 17.11.2022 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 не передбачено такого виду відповідальності адміністрації, установи як виплата середнього грошового забезпечення військовослужбовцю за час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільненні, а також даний Закон не містить відсильної норми права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації. Такий вид компенсації містить лише Кодекс законів про працю України, норми якого не можуть бути застосованими до спірних правовідносин, оскільки законодавець дає можливість застосування правила загальної норми щодо виплати працівнику середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні лише у випадку відсутності регулювання правовідносин спеціальною нормою. Проте Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» врегульоване питання щодо звільнення військовослужбовців та порядку проведення з ними розрахунку, оскільки повна виплата належних при звільненні сум можлива лише після надходження відповідних коштів на рахунок відповідача.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їх розмірами або у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні. Проте здійснений відповідачем розрахунок і виплата належним позивачу при звільненні сум останнім не оскаржувались.

З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 17.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 14.07.2009 по 07.09.2018. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по особовому складу) №46-ОС від 06.09.2018 позивач був звільнений з військової служби. Наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 №195 від 07.09.2018 позивач був виключений зі списків особового складу.

Відповідач у день звільнення позивача зі служби не нарахував та не виплатив позивачу: грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки; індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №580/233/21 відповідача було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки.

Відповідач на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №580/233/21 виплатив 13.05.2021 позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2021 у справі №580/3240/21 стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в розмірі 38 415 грн. 18 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022 у справі №580/3238/21 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.

Відповідач на виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022 у справі №580/3238/21 виплатив 29.08.2022 позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 84 638 грн. 95 коп.

Вважаючи, що має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260).

Разом з тим зазначений Порядок не регулює питання виплати військовослужбовцю відшкодування у разі порушення строків проведення розрахунків із ним, у тому числі порушення строків виплати коштів при звільненні з військової служби.

Такі правовідносини не врегульовані також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Водночас правовідносини, пов`язані з відповідальністю роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які належали до сплати звільненому працівнику, врегульовані ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Питання субсидіарного застосування норм трудового законодавства до правовідносин, пов`язаних із проходженням та звільненням з публічної служби (до якої згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України належить, зокрема, військова служба) неодноразово розглядалися Верховним Судом.

Так, у постановах від 15 березня 2019 року у справі № 814/2594/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17, від 16 квітня 2020 року у справі № 2а-5178/12/1470 Верховний Суд зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому субсидіарне застосування загальних норм можливе в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Враховуючи, що спеціальне законодавство не врегульовує питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби в Збройних Силах України, що позбавляє таких осіб гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків, колегія суддів вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Положеннями ст. 12 вказаної Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або коли немає такого законодавства, угоди чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Проте ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, ні іншими нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності з 19.07.2022, внесені зміни до статті 117 КЗпП України, згідно з якими у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина 1 вказаної статті).

Згідно частини 2 вказаної статті при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні стягується за час фактичної затримки, але не більш як за шість місяців.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі N 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби 07.09.2018.

На час звільнення позивача зі служби відповідач не нарахував та не виплатив: грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій; індексацію грошового забезпечення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №580/233/21 відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки. На виконання вказаного рішення відповідач виплатив 13.05.2021 позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2021 у справі №580/3240/21 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 07.09.2018 по 13.05.2021 у розмірі 38 415 грн. 18 коп.

У подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022 у справі №580/3238/21 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням січня 2008 року як базового місяця. Відповідач на виконання вказаної постанови виплатив 29.08.2022 позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 84 638 грн. 95 коп.

Таким чином, позивачу за постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2021 у справі №580/3240/21 вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період більше ніж шість місяців.

Суд зазначає, що стаття 117 КЗпП України не передбачає виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні окремо по кожній із виплат, які належать працівнику на день звільнення; право на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виникає у разі фактичного розрахунку щодо всіх виплат, які нараховані, або щодо яких існує спір про їх розмір.

Звернувшись до суду вперше з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач реалізував надане йому право притягти відповідача до відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП України і середній заробіток вже стягнуто за період більше ніж шість місяців.

Взявши до уваги приписи статті 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії, суд дійшов висновку, що відповідач вже був притягнутий до відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні, тому підстави для повторного притягнення до відповідальності відсутні.

За вказаних обставин підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення відсутні, тому позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО