Справа № 362/3519/22
Суддя: Дорошенко В. М.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа362/3519/22
Провадження 2-а/362/3/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2023 р. м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Дорошенко В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції НП України про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції НП України(далі - відповідач) з вимогою визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5818062 від 28.08.2022 про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 3400,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження по цій справі закрити. Також просить стягнути з відповідача судовий збір.

Позов обґрунтовував тим, що 28.08.2022 інспектором УПП в м. Києві ДПП капралом поліції Вожевим О.П. було винесену постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР № 5818062, щодо нього та накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Однак вказану постанову вважає незаконною. Вказує, що не керував транспортним засобом,а перебував у якості пасажира. Вони зупинились на узбіччі, де його знайомий (водій) відійшов у справах. У цей момент до нього підійшов представник поліції, почав перевірку документів та вимагав посвідчення водія. На зауваження, що він, позивач, не є водієм, не реагував, чим змусив надати своє посвідчення водія. Згодом інспектор повідомив про відсутність у нього відповідної категорії на керування мотоциклом, та, нічого не пояснюючи, виніс оскаржувану постанову. Посилається на те, що працівник поліції виніс оскаржувану постанову без будь-якої підготовки, проігнорував його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Додатково зауважив про відсутність жодних доказів факту вчинення ним цього правопорушення.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Суд ухвалою від 05.09.2022 року залишив позовну заяву без руху.

Позивач у встановлений судом строк усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 26.09.2029 суд відкрив провадження у справі й ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позов, де наполягає на правомірності оскаржуваної постанови. Ствердив про наявність у діянні позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, адже позивач керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом. На підтвердження правомірності спірної постанови відповідач надав CD-диск із відповідним відеозаписом. Також відповідач ствердив, що процедура розгляду даної справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу відбулася з дотриманням всіх вимог нормативних актів.

Вивчивши надані сторонами докази, суд установив таке.

28.08.2022 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400,00 гривень (постанова від 28.08.2022 ЕАР № 5818062).

За змістом указаної постанови ОСОБА_1 28.08.2022 о 19:48 год. у м. Києві по вул. Михайла Бойчука, 103, у порушення п. 2.1аПДР України, керував транспортним засобом та не мав посвідчення водія відповідної категорії, а саме ніколи не отримував посвідчення водія категорії «А», чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами частини другої ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У силу ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, разом з тим частина друга цієї статті передбачає що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст. 14 зазначеного Закону, учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Ст. 16 Закону України «Про Національну поліції» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч. 1 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом "а" п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх працівників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху зокрема за відсутність або ж за не надання посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Виходячи з наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність надання посвідчення водія відповідної категорії кореспондує із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити таке посвідчення.

Отже, посвідчення водія відповідної категорії, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу пред`явити працівникам поліції.

Аналогічна позиція вказана в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 № 686/15383/17, адміністративне провадження №К/9901/1492/17.

Згідно з ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають учасники справи (ч.3 ст.77 КАС України).

Відповідно до ст. 80 КАС України речовими доказами є зокрема електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Так, з наданого відповідачем відеозапису видно, що позивач був водієм транспортного засобу, що підтверджує працівнику поліції, а також вказує, що у нього відсутня відповідна категорія на право керування таким видом транспортного засобу. Поліцейський констатує, що дії позивача підпадають під адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. Потім виноситься оскаржувана постанова, яку позивач добровільно підписує та отримує її копію.

Вказаний відеозапис спростовує як твердження позивача, що він не був водієм вказаного транспортного засобу, так і його покликання, що працівниками поліції проігноровано його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

На переконання суду, відповідачем у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки суд установив факт порушення позивачем вимог п. 2.1а. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене, посилання позивача про незаконність і необґрунтованість постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, суд переконаний, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, об`єктивною стороною якого є, серед іншого, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

У силу ст. 140 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 140, 245, 246, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції НП України про визнання протиправною та скасування постанови.

Залишити без змін постанову від 28 серпня 2022 року серії ЕАР № 5818062 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 гривень, винесену інспектором УПП в м. Києві ДПП капралом поліції Вожевим Олександром Павловичем.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Суддя В.М. Дорошенко