Справа № 380/16497/22
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
11 січня 2023 року

м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не оформлення і не надання до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 за відповідною або аналогічною посадою, яку ОСОБА_1 обіймав на дату звільнення зі служби, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру моєї пенсії з 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 відповідно.

Ухвалою від 16.11.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії.

22.11.2022 суддя отримала заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, в якій позивач зазначив, що про порушення свого права на отримання довідок про грошове забезпечення із зазначенням відповідних сум станом на 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.02.2022, які є підставою для перерахунку пенсії відповідно з лютого 2020року, 2021року, 2022року він дізнався в середині серпня 2022року, коли у Єдиному реєстрі судових рішень було опубліковано рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18. Відтак позивач вважає, що шестимісячного строку звернення до суду він не пропустив взагалі.

Ухвалою від 28.11.2022 призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, про поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд зробить висновок після відкриття провадження у цій справі, а також запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

При вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, суд, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, ураховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

Позивач у позовній заяві просить відновити його порушене право, зокрема, шляхом зобов`язання підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нові довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 для перерахунку основного розміру пенсії на 29.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022.

При цьому, зі змісту позовної заяви видно, що, як вважає позивач, означені довідки мають видаватись у зв`язку зі зміною грошового забезпечення згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704). Окрім того, зазначає, що подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом, про що викладено правовий висновок у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21.

Зі змісту позовної заяви також видно, що мотивом звернення до суду з означеним позовом є впевненість позивача про на наявність у нього права на перерахунок пенсії з 01 січня кожного року. При цьому, підстава для такого перерахунку не є індивідуальною лише для позивача, а є загальною для всіх пенсіонерів, на яких поширюються норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і виникає з моменту зміни грошового забезпечення.

Так, позивач вважає, що згідно з п.4 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців повинно змінюватись у січні відповідного календарного року, за умови зміни прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, як знову ж таки вважає позивач, підставою для видачі відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення станом на 29.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 є збільшення розміру грошового забезпечення військовослужбовцям у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, на думку позивача, право позивача на отримання довідки щоразу виникає у зв`язку зі збільшенням розміру грошового забезпечення у січні відповідного року.

При цьому, опублікування у Єдиному реєстрі судових рішень рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання довідки і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.Згаданий правовий висновок суд вже викладав в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 03.01.2023 у цій справі.

Суд також наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від волі позивача, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Отже, з часу одержання позивачем пенсії, а саме в лютому 2020 року, лютому 2021 року та лютому 2022 року, позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, оскільки лише позивач міг побачити, що отримана ним пенсія є меншого розміру, ніж він очікував, бо вона не була перерахована через бездіяльність відповідача щодо надіслання до пенсійного органу нової довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 січня відповідного року. Проте позовом до суду у даній справі позивач звернувся лише 15.11.2022, тобто поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

При цьому суд ураховує визначене в законодавстві право позивача на перерахунок пенсії без обмеження строком у разі зміни розміру хоча б одного із видів грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців, однак у даній справі спірним є не відмова пенсійного органу у перерахунку пенсії, а бездіяльність територіального центру комплектування та соціальної підтримки у надісланні до пенсійного органу відповідних довідок для перерахунку пенсії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що аргументи позивача щодо відсутності підстав вважати, що він пропустив строк звернення до суду з позовом у цій справі, є необґрунтовані.

Суд зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа «Мельник проти України») погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Зі змісту клопотання про поновлення строку не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак за встановлених обставин, суд доходить висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, вказаних у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Положеннями ч. 13 ст. 171 КАС України визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15 ст. 171 КАС України).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 240-243, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :
позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Лунь З.І.