Справа № 420/16534/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 15 листопада 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, в якому позивач просить:

- стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення у справі № 420/5041/20 про поновлення на роботі в сумі 111 862 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що 12.10.2020 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято рішення у справі №420/5041/20, яким адміністративний позов

ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби

морського та річкового транспорту України «Про звільнення ОСОБА_1 »

від 07.05.2020 року №175-к; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України; стягнуто з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року у розмірі 123125,10 грн. (сто двадцять

три тисячі сто двадцять п`ять гривень десять копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Державної служби морського та річкового транспорту України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Позивач зазначає, що вищезазначене рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі №420/5041/20 було отримано Державною службою морського та річкового транспорту України 22.10.2020 року та зареєстровано під №18774/0/7-20.

Разом з тим, як зазначає позивач, Державна служба морського та річкового транспорту, яка належним чином отримала рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі №420/5041/20, не виконала свого обов`язку, встановленого

законодавством в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України.

Лише 03.03.2021 року Державною службою морського та річкового транспорту України був виданий наказ №137-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » з 05.03.2021 року.

Згідно наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 03.03.2021 року № 53-П «Про нарахування та виплату коштів ОСОБА_1 », позивачу було виплачено середній заробіток за вимушений прогул за період часу з 13 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року у розмірі 123125,10 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Таким чином, на переконання позивача, у період з 13.10.2020 року по 05.03.2021 року рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не виконувалось, що є затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, тому є підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що на момент отримання судового рішення у справі №420/5041/20 (22.10.2020 року) керівником

Морської адміністрації був призначений ОСОБА_2 , відповідно до резолюції якого виконання зазначеного рішення суду покладено на керівника Департаменту правового

забезпечення та міжнародних відносин та керівника Департаменту управління персоналу в

межах компетенції. Директором Департаменту правового забезпечення та міжнародних відносин Ситник С.Г. опрацювання зазначеного рішення в межах компетенції покладено на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , якими визначеного головних виконавців - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Наразі вказані виконавці відповідного судового рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5041/20, не перебувають у трудових відносинах із відповідачем.

Так, як вказує відповідач, станом на час отримання відповідного судового рішення щодо поновлення позивача на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління, дана посада не була вакантна, на відповідній посаді перебував ОСОБА_7 , який призначений на відповідну посаду на підставі наказу від 19.05.2020 року № 224-к та ОСОБА_8 , який призначений на відповідну посаду на підставі наказу від 09.02.2021 року № 79-к. Відповідні обставини, а саме те, що посада начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління не була вакантна, свідчать про об`єктивні перешкоди виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5041 20.

В подальшому, на підставі наказу Адміністрації судноплавства від 03.03.2021 року № 137-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_9 », відповідне судове рішення виконано, виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу та поновлено позивача на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління та на підставі наказу від 08.03.2021 року № 141-к за його заявою переведено на посаду заступника директора-начальника відділу претензійно - позовної роботи Департаменту правового забезпечення.

На думку відповідача, вищевикладені в сукупності фактичні обставини справи, свідчать на наявність обґрунтованих поважних причин затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/5041/20, що виключає задоволення позовних вимог.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

08 грудня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотаннями: про залишення позову без розгляду, про залишення позовної заяви без руху, про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (вхід. № 37648/22), які було направлено позивачу в порядку передбаченому ч.3 ст162 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року, в задоволенні клопотання Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року в задоволенні клопотання представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про залишення без руху адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року в задоволенні клопотання представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про розгляд в порядку загального позовного провадження адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі відмовлено.

28 грудня 2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. №39674/22).

Станом на 13 січня 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 у період з листопада 2018 року по 12 травня 2020 року працював в Державній службі морського та річкового транспорту України.

Наказом Державної служби морського тарілкового транспорту України від 07.05.2020 року №175-к «Про звільнення ОСОБА_1 » позивач був звільнений з посади начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління з 12 травня 2020 року.

Вказаний наказ оскаржений позивачем у судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі № 420/5041/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України про звільнення ОСОБА_1 від 07.05.2020 року №175-к;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України;

- стягнуто з Державної служби морського та річкового транспорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року у розмірі 123125,10 грн. (сто двадцять три тисячі сто двадцять п`ять гривень десять копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державної служби морського та річкового транспорту України середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі №420/5041/20 було отримано Державною службою морського та річкового транспорту України 22.10.2020 року та зареєстровано під №18774/0/7-20, що підтверджено самим відповідачем у відзиві.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2021 року по справі № 420/5041/20 апеляційну скаргу Державної служби морського та річкового транспорту України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року повернуто апелянту.

Судом встановлено, що станом на 12.10.2020 року Державна служба морського та річкового транспорту не виконала рішення Одеського окружного адміністративного суду від

12.10.2020 у справі №420/5041/20 в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України.

26.02.2021 року позивач особисто звернувся до Державної служби морського та річкового транспорту із заявою про поновлення його на посаді начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, до якої долучив виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року №420/5041/20.

Зазначена заява була зареєстрована Державною службою морського та річкового транспорту України за №153/А/0/11-21.

13.03.2021 року Державною службою морського та річкового транспорту України був виданий наказ №137-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » з 05.03.2021 року (а.с. 34).

Крім цього, Державною службою морського та річкового транспорту України був виданий наказ від 03.03.2021 року № 53-П «Про нарахування та виплату коштів ОСОБА_1 », згідно з яким позивачу було виплачено середній заробіток за вимушений прогул за період часу з 13 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року у розмірі 123125,10 грн. (сто двадцять три тисячі сто двадцять п`ять гривень десять копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів (а.с. 35).

Будь-яких інших наказів Державною службою морського та річкового транспорту України з приводу виплати позивачу середнього заробітку за вимушений прогул за період, який тривав від постановлення рішення у справі №420/5041/20 до безпосереднього поновлення позивача на посаді, не видавалось.

Позивач, вважаючи, що з боку Державної служби морського та річкового транспорту порушені його право на труд та на оплату праці, які гарантовані Конституцією України та Законом України «Про оплату праці», в результаті чого відбулась затримка виконання судового рішення з вини Морської адміністрації у справі №420/5041/20 за період часу з 13.10.2020 року по 05.03.2021 року, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року зазначив, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченогостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Частина 6 ст. 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

У силу ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Положеннями ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення і цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення такого працівника на роботі.

Верховний Суд у постанові від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а зазначив, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі №420/5041/20, яке набрало законної сили, встановлено, що згідно наданої Державною службою морського та річкового транспорту України довідки № 83 від 22.07.2020 року про доходи ОСОБА_1 за останні два місяці (березень-квітень 2020 року), середньоденна заробітна плата позивача становить 1172,62 грн.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже з урахуванням ч.4 ст.78 КАС України, суд вважає за необхідне взяти за основу розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений у зазначеному рішенні суду та зазначеного у відповідній довідці.

Визначаючи кількість днів, за які належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, судом враховано період з 13.10.2020 року (за період з 13 травня 2020 року по 12 жовтня 2020 року включно позивачу виплачено середній заробіток за вимушений прогул згідно наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 03.03.2021 року № 53-П) по 04.03.2021 року (дата, яка передує даті з якої позивача поновлено на посаді 05.03.2020 року) включно, що становить 99 робочих днів.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік»:

- кількість робочих днів у жовтні 2020 року складає 21, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 13);

- кількість робочих днів у листопаді 2020 року складає 21, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 21);

- кількість робочих днів у грудні 2020 року складає 22, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 22.

Згідно листа Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №3501-06/219 від 12.08.2020 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік»:

- кількість робочих днів у січні 2021 року складає 19, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 19);

- кількість робочих днів у лютому 2021 року складає 20, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 20);

- кількість робочих днів у березні 2021 року складає 22, (кількість днів затримки виконання рішення суду - 4).

З урахуванням вищевикладеного, судом здійснено розрахунок середнього заробітку позивача за час затримки виконання рішення суду за період часу з 13.10.2020 року по 04.03.2021 року, а саме: оскільки нарахована середньоденна заробітна плата становить 1172,62 грн., а кількість днів затримки виконання рішення суду складає 99 днів, то середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, який підлягає стягненню з Державної служби морського та річкового транспорту України складає 116 089,38 грн. (99*1172,62=116 089,38), з вирахуванням з вказаної суми належним до сплати податків і зборів.

Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності в частині невиконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, звернутого до негайного виконання.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020 року.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

При цьому, суд звертає увагу, що норми законодавства України, зокрема КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У постанові від 12.06.2019 року у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді, а отже судом апеляційної інстанції відхиляються доводи апеляційної скарги про затримку виконання судового рішення з незалежних від відповідача причин.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися, чи позивач буде пред`являти виконавчий документ до виконання в частині поновлення його на посаді.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 року у справі №591/772/17.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стосовно тлумачення в даній справі норм законів суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в п.67 в справі «Вєренцов проти України» (Заява N 20372/11) зазначив, що як би чітко не було положення сформульоване, у будь-якій галузі права … існуватиме неминучий елемент судового тлумачення. Завжди існуватиме потреба у роз`ясненні нечітких норм або тих, що потребують пристосування до обставин, що змінюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/16534/22 не здійснювати.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі задовольнити.

Стягнути з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі №420/5041/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 13.10.2020 року по 04.03.2021 року в розмірі 116 089 гривень 38 копійок (сто шістнадцять тисяч вісімдесят дев`ять гривень тридцять вісім копійок) з вирахуванням з вказаної суми належним до сплати податків і зборів.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (проспект Перемоги, буд.14, м. Київ, 01135, ).

Суддя С.О. Cтефанов