Справа № 320/15194/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2023-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2023 року справа №320/15194/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №00 від 30.07.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 : періоди з 17.05.1988 по 24.03.1993 - 4 роки 10 місяців 7 днів; 10.07.1979 по 15.04.1983 - 3 роки 9 місяців 5 днів; 30.05.2003 - 24.07.2007 - 4 роки 2 місяці; 01.01.2005 - 31.12.2005 - 1 рік 0 місяців 0 днів; 01.08.2007 - 31.12.2007 - 0 років 5 місяців 0 днів; 09.07.2008 - 24.06.2014 - 5 років 11 місяців 15 днів; 14.07.2014 - 30.12.2014 - 0 років 5 місяців 16 днів: 12.01.2015 - 31.01.2018 - 3 роки 0 місяців 19 днів ; 11.01.2019 - по даний час - 2 роки 11 місяців; 22.10.1979 по 02.12.1981- 2 роки 01 місяць 10 днів - до загального стажу роботи, що дає право на пенсію за віком та призначити йому пенсію за віком з 26.07.2021.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області спірним рішенням відмовило йому у зарахуванні до страхового стажу періоду його роботи на Сивашському анілінофарбовому заводі з 17.05.1988 по 24.03.1993 та відмовило йому у призначенні пенсії за віком.

Позивач не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки до заяви про призначення пенсії ним були надані документи, які підтверджують період його роботи з 17.05.1988 по 24.03.1993.

Також позивач зазначив, що відповідач не зарахував до його страхового стажу періоди роботи водієм 3 класу Автобази №1 Кримського виробничого автотреста з 10.07.1979 по 15.04.1983, сторожем в ДНЗ "Ластівка" з 30.05.05.2003 по 24.07.2007, комірником у ФОП ОСОБА_2 з 01.01.2005 по 31.12.2005, директором складу у ФОП ОСОБА_3 з 09.07.2008 по 24.06.2014, комірником в ТОВ "Крим-Буд" з 14.07.2014 по 30.12.2014, комірником у ФОП ОСОБА_4 з 12.01.2015 по 31.01.2018, підсобним працівником в ТОВ "Дистриб`юторська компанія "Лікс" з 11.01.2019 по теперішній час та період здійснення позивачем господарської діяльності в якості фізичної особи-підприємця з 01.08.2007 по 31.12.2007.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2021 (суддя Терлецька О.О.) відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

23.06.2022 на підставі розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2022 №79-р-ка у зв`язку з перебуванням судді Терлецької О.О. у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, було проведено повторний автоматизований розподіл справи №320/15194/21, за результатами якого справа була передана для розгляду судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 прийнято адміністративну справу до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Дудіна С.О.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення тексту ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, про що свідчать довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням Діловодство спеціалізованого суду.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Армянським міським відділом Головного управління МВС України в Криму 14.03.1998.

Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 31.05.2003, позивач працював:

- з 17.05.1988 по 25.09.1988 - слюсарем в тарному цеху в Сівашському анілінофарбовому заводі;

- з 26.09.1998 по 19.02.1990 - слюсарем з ремонту апаратурного обладнання в Сівашському анілінофарбовому заводі;

- з 20.02.1990 по 24.03.1993 - слюсарем-ремонтником в цеху напівпродуктів ЛЗ в Сівашському анілінофарбовому заводі;

- з 24.03.1993 по 29.05.2003 - слюсарем в Управлінні з організації послуг населенню "Нива";

- з 30.05.2003 по 24.07.2007 - сторожем в Дошкільному навчальному закладі №4 "Ластівка";

- з 09.07.2008 по 24.06.2014 - директором складського підприємства по трудовому договору від 09.07.2008 №100804428, зареєстрованому в Сімферопольському місцевому центрі зайнятості;

- з 14.07.2014 по 30.12.2014 - комірником в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Крим-Буд";

- з 12.01.2015 по 31.01.2018 - комірником за трудовим договором, укладеним з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ;

- з 11.01.2019 по теперішній час - підсобним працівником в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Дистрибьюторська компанія Лікс".

Судом встановлено, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 26.07.2021 про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області прийняло рішення від 30.07.2022 №00, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Так, у спірному рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 12 років 02 місяці та 19 днів.

До страхового стажу не зараховано період з 17.05.1988 по 24.03.1993, оскільки в трудовій книжці від 31.05.2003 р. серії НОМЕР_2 на титульній сторінці не зазначена дата народження заявника, а перший запис в трудовій книжці зроблений раніше, ніж видана трудова книжка.

Заявником надана сканкопія з копії довідки про роботу від 03.03.1998 №56 (видана ВАТ "Сивашський анілінофарбовий завод" Автономної Республіки Крим).

Відповідно до пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії з оригіналів документів, підписані кваліфікованим електронним підписом.

У спірному рішенні вказано, що заявник надав довідку, яка виписана ВАТ "Сивашский анілінофарбовий завод" Автономної Республіки Крим, що розташоване за адресою: с.Ісходноє Автономної Республіки Крим.

Відповідач зазначив, що в силу положень Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" довідка, як видана адміністрацією підприємства "Сивашский анілінофарбовий завод" Автономної Республіки Крим, не може бути розглянута при призначенні пенсії (а.с.19).

Не погоджуючись з правомірністю цього рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закону №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 44 Закону №1058 встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: 1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 2.23 Порядку №22-1 передбачено, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як зазначено вище, відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії та зарахуванні до страхового стажу періоду з 17.05.1988 по 24.03.1993, посилаючись на відсутність на титульній сторінці трудової книжки від 31.05.2003 серії НОМЕР_2 дати народження заявника, а також на те, що перший запис в трудовій книжці зроблений раніше, ніж видана трудова книжка.

З цього приводу суд зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи,служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що на першій сторінці трудової книжки від 31.05.2003 НОМЕР_2 у графі "Дата народження" вказано дату народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У графі "Дата заповнення" вказано - 31 липня 2003 р.

При цьому, перший запис до трудової книжки було внесено 17.05.1988 (а.с.15-16).

У позовній заві позивач зазначив, що надана відповідачу разом із заявою про призначення пенсії трудова книжка є дублікатом, оскільки первинна трудова книжка була втрачена.

Відповідно до пункту 5.1 розділу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкція №58, в редакції, яка була чинна на момент заповнення трудової книжки від 31.05.2003 № НОМЕР_2 ) особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень) (пункт 5.2 розділу 5 Інструкції №58).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що позивач надав разом із заявою про призначення пенсії дублікат трудової книжки від 31.05.2003 серії НОМЕР_2 , яка містить запис щодо дати його народження.

Також у спірному рішенні відповідач зазначив, що надана позивачем довідка, яка видана адміністрацією підприємства "Сивашський анілінофарбовий завод" Республіки Крим не може бути розглянута при призначенні пенсії, оскільки вказаний документ виданий підприємством, яке розташоване на тимчасово окупованій території, з приводу чого суд зазначає таке.

Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки Архівного відділу (Муніципального архіву) Адміністрації міста Армянськ Республіки Крим від 19.05.2015 №1554 в документах архівного фонду ВАТ "Сивашський анілінофарбовий завод" наявні відомості про роботу ОСОБА_1 , а саме:

- зарахований на роботу з 17.05.1988 в тарний цех слюсарем 5 розряду (наказ від 17.05.1988 №145);

- переведений з 26.09.1988 в РМЦ слюсарем з ремонту апаратурного обладнання 5 розряду, закріплений за цехом №3 (наказ від 26.09.1988 №303);

- у зв`язку з промисловою необхідністю переведений в цех тари з 04.11.1988 по 15.11.1988 із збереженням середньої заробітної плати за основним місцем роботи (наказ від 04.11.1988 №425-к);

- 01.09.1989 - встановлений 5 розряд слюсаря-ремонтника РМЦ (наказ-постанова від 08.08.1989 №617/7);

- переведений 20.02.1990 в цех №3 слюсарем-ремонтником 5 розряду (наказ від 19.02.1990 №39);

- звільнений 24.03.1993 за ст.36 п.5 КЗпП України по переводу в Управління "Ніка" (наказ від 24.03.1993 №60) (а.с.23).

Згідно з архівною довідкою Архівного відділу (Муніципального архіву) Адміністрації міста Армянськ Республіки Крим від 19.05.2015 №1556 відомості про надання відпустки без збереження заробітної плати, тимчасових переводів на неповний робочий день (робочий тиждень) в документах по особовому складу ВАТ "Сивашський анілінофарбовий завод" на ім`я ОСОБА_1 за 1988 - 1993 відсутні (а.с.25).

Також позивачем додано архівну довідку Архівного відділу (Муніципального архіву) Адміністрації міста Армянськ Республіки Крим від 19.05.2015 №1555 з відомостями про заробітну плату з травня 1988 року по березень 1993 року (а.с.24).

Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян а правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII (далі-Закон №1207, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 17 Закону №1207 передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1207 громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із частинами першою-третьою статті 9 Закону №1207 державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до положень вказаного Закону довідки, видані так званим «Архівним відділом (Муніципальним архівом) Адміністрації міста Армянськ Республіки Крим», дійсно не створюють правових наслідків.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 08.12.2021 у справі №560/3907/18, від 01.03.2021 у справі №426/12447/17, від 23.12.2019 у справі № 235/2773/17, від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

При цьому, суд враховує, що інформація, відображена у вищевказаних довідках, підтверджується довідкою ВАТ «Сивашський анілінофарбовий завод» від 03.03.1998 №56 про роботу позивача на вказаному підприємстві. Враховуючи дату видачі цієї довідки, інформація, викладена в ній, сумніву не підлягає.

У зв`язку з цим, суд вважає, що неврахування відповідачем вказаних довідок архівною довідкою Архівного відділу (Муніципального архіву) Адміністрації міста Армянськ Республіки Крим від 19.05.2015 №1554, №1555 та №1556 є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Також у спірному рішенні відповідач зазначив про те, що позивачем було надано копію, а не оригінал довідки адміністрації підприємства "Сивашський анілінофарбовий завод" Республіки Крим.

Відповідно до довідки Відкритого акціонерного товариства "Сивашський анілінофарбовий завод" від 03.03.1998 №56 ОСОБА_1 працював на Сивашському анілінофарбовому заводі у період з 17.05.1988 по 24.03.1993 (а.с.27).

У позовній заяві позивач підтвердив, що до заяви про призначення пенсії ним була додана копія вказаної довідки, у той час як її оригінал знаходиться у ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу на те, що зі змісту спірного рішення вбачається, що до заяви про призначення пенсії були подані відскановані сканкопії документів, що відповідає вимогам Порядку №22-1, який встановлює, що до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області безпідставно не зарахувало до трудового стажу позивача період його роботи з 17.05.1988 по 24.03.1993.

У позовній заяві позивач зазначив, що його робота на посаді слюсаря 5-го розряду на Сивашському анілінофарбовому заводі належить до робіт зі шкідливими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Позивач зазначив, що він має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, оскільки відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Разом з тим, суд зазначає, що положення пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на який посилається позивач, рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 було визнано неконституційним.

Так, рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

„На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам».

Проте, суд зазначає, що вказані твердження позивача не стосуються спірних правовідносин, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на загальних, а не пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Спірним рішенням відповідача, у свою чергу, не надано оцінку обставинам наявності чи відсутності у позивача права на пенсію на пільгових умовах.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги вказані твердження позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області безпідставно відмовило позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періоду роботи з 17.05.1988 по 24.03.1993, а ті обставини, які викладені у спірному рішенні, були спростовані судом під час розгляду цієї справи.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.07.2021 №00.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 : періоди з 17.05.1988 по 24.03.1993 - 4 роки 10 місяців 7 днів; 10.07.1979 по 15.04.1983 - 3 роки 9 місяців 5 днів; 30.05.2003 - 24.07.2007 - 4 роки 2 місяці; 01.01.2005 - 31.12.2005 - 1 рік 0 місяців 0 днів; 01.08.2007 - 31.12.2007 - 0 років 5 місяців 0 днів; 09.07.2008 - 24.06.2014 - 5 років 11 місяців 15 днів; 14.07.2014 - 30.12.2014 - 0 років 5 місяців 16 днів: 12.01.2015 - 31.01.2018 - 3 роки 0 місяців 19 днів ; 11.01.2019 - по даний час - 2 роки 11 місяців; 22.10.1979 по 02.12.1981- 2 роки 01 місяць 10 днів - до загального стажу роботи, що дає право на пенсію за віком та призначити йому пенсію за віком з 26.07.2021, суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Дослідивши зміст спірного рішення, судом встановлено, що питання включення до страхового стажу позивача періодів його роботи з 10.07.1979 по 15.04.1983, з 22.10.1979 по 02.12.1981, з 30.05.2003 по 24.07.2007, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.08.2007 по 31.12.2007, з 09.07.2008 по 24.06.2014, з 14.07.2014 по 30.12.2014, з 12.01.2015 по 31.01.2018 та з 11.01.2019 не було предметом дослідження відповідачем під час розгляду поданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії.

У спірному рішенні відповідачем було лише заперечено право позивача на врахування у складі страхового стражу періоду його роботи з 17.05.1988 по 24.03.1993.

Отже, відповідач не досліджував трудову книжку позивача на предмет достатності вказаних у ній періодів страхового стажу позивача, для призначення йому пенсії за віком. Таким чином, твердження позивача про неправомірне неврахування відповідачем періодів роботи з 10.07.1979 по 15.04.1983, з 22.10.1979 по 02.12.1981, з 30.05.2003 по 24.07.2007, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.08.2007 по 31.12.2007, з 09.07.2008 по 24.06.2014, з 14.07.2014 по 30.12.2014, з 12.01.2015 по 31.01.2018 та з 11.01.2019 носять характер припущень та не підтверджуються відповідними доказами.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу вказані періоди та призначити позивачу пенсію з 26.07.2021, оскільки вказана вимога є передчасною.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що оскільки спірне рішення від 30.07.2021 №00, враховуючи наведені в ньому мотиви його ухвалення, було прийнято відповідачем неправомірно, суд вважає, що одне лише скасування цього рішення не в повній мірі відновить порушені права позивача.

За таких обставин, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення за результатом такого розгляду, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні (зокрема, щодо необхідності врахування у страховому стажі позивача періоду його роботи з 17.05.1988 по 24.03.1993, та прийняття до уваги документів, виданих органами, розташованими на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, враховуючи вищенаведені "Намібійські винятки").

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 17.11.2021 РМ-3282. Вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.07.2021 №00 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.07.2021 про призначення йому пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення за результатом такого розгляду, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код: 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, буд.10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.