Справа № 420/13801/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 р.м.ОдесаСправа № 420/13801/22
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

ухвалу суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 03 жовтня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування реєстрації повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01.07.2021 року за №ОД8,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради, про:

- визнання незаконним та скасування реєстрації повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта № НОМЕР_1 (замовник ОСОБА_1 найменування об`єкта - Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :54:002:0101);

- визнання незаконною та скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за №ОД 8 (замовник ОСОБА_1 , найменування об`єкта - Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :54:002:0101);

- стягнення судових витрат.

30.09.2022 року разом із позовом позивач подав до Одеського окружного адміністративного суду заяву про забезпечення позову (вхід. №30798/22), в якій заявник просить вжити заходи забезпечення адміністративного позову, а саме зупинити дію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за № ОД 8.

Обґрунтовуючи свою заяву позивач вказав, що підставами для реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за №ОД8 є підроблені документи. Дії щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, здійснюються з кінцевою метою заволодіти нерухомим майном позивача. Отже, на переконання позивача існує велика вірогідність, що за час, поки буде судом розглядатися ця справа, на підставі підроблених документів можливо буде здійснено державну реєстрацію та можливе відчуження належного йому садового будинку на третіх осіб, а здійснення державної реєстрації прав власності на садовий будинок, призведе до неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Неможливість виконання рішення суду обумовлює позивач тим, що декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за № ОД 8, реєстрація якої оскаржується, вичерпає свою дію фактом виконання, який полягає в реєстрації прав власності на будинок. Крім того, можлива незаконна реєстрація та подальше відчуження нерухомого об`єкта призведе до істотного ускладнення щодо відновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2022 року, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачем на зазначену вище ухвалу подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги апелянт наголошує на тому, що без зупинення дії декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснюється на підставі будівельного паспорта від 01.07.2021р. №ОД 8, існує велика вірогідність істотного ускладнення відновлення порушеного права позивача та виконання рішення суду у разі задоволення позову, з огляду на те, що викладені ним обставини (зокрема стосовно реєстрації декларації на підставі підроблених документів з кінцевою метою заволодіння його майном, тощо), як вважає скаржник, навіть на етапі подання позовної заяви, містять ознаки протиправності рішення про реєстрацію повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта № НОМЕР_1 та в подальшому реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі вказаного вище будівельного паспорта, які є предметом оскарження у цій справі.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення даного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник не обґрунтував свою заяву про забезпечення позову у відповідності до норм КАС України, не надав доказів того, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок та підстави забезпечення позову передбачено главою 10 КАС України (ст.150-158 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

Слід зазначити, що ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, повинні відповідати і бути адекватними й співмірними заявленим позовним вимогам, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

При цьому, прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те, чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

Як слідує з матеріалів справи, предметом даного позову є питання правомірності реєстрації повідомлення про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта № НОМЕР_2 (замовник ОСОБА_1 , найменування об`єкта «Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення» за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :54:002:0101); а також питання правомірності реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта від 01 липня 2021 року за №ОД 8 (замовник ОСОБА_1 , найменування об`єкта «Будівництво садового будинку, господарських будівель і споруд без зміни цільового призначення» за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :54:002:0101).

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення даного позову правильним, оскільки на переконання апеляційного суду, позивачем не доведено та не обґрунтовано наявність жодної з передбачених ч. 2 статті 150 КАС України підстав, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову та не надано доказів, з яких суд би міг пересвідчитись у існуванні таких підстав.

Також, позивачем не доведено та документально не підтверджено обставин, які б вказували на очевидну протиправність оскаржуваної реєстрації декларацій, або небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до моменту ухвалення рішення у справі, або що захист цих прав, свобод та інтересі стане неможливим без здійснення заходів забезпечення позову.

На переконання апеляційного суду, така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову як наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних реєстрацій декларацій, що спричиняє очевидне порушення прав позивача, у спірних правовідносинах може бути виявлена судом тільки за наслідками розгляду справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо та достатності й взаємозв`язку усіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Здійснення такої оцінки у межах вирішення питання про забезпечення адміністративного позову буде суперечити інституту забезпечення позову.

Також, заявником не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Наведені заявником доводи й аргументи підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому не є достатніми та переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності та застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості у подальшому повторно ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення його позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі встановлення відповідних підстав для цього.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заяви позивача про забезпечення даного позову.

Підсумовуючи наведене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи у межах розгляду заяви про забезпечення позову та ухвалено судове рішення (ухвалу) з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 150-154, 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського оружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року про відмову у забезпеченні позову у справі №420/13801/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовський Ю.М.