Справа № 340/4328/22ДСК
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/4328/22ДСК

Суддя Кіровоградського окружний адміністративний суду Притула К.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини командира в/ч НОМЕР_1 від 29.07.2022 року №96 ДСК "Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 ", в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення "Попередження про неповну службову відповідальність".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ від 29.07.2022 року №96 ДСК "Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями в/ч НОМЕР_1 " виданий неправомірно, так як службова перевірка була виконана не об`єктивно з порушеннями вимог законодавства.

27 вересня 2022 року ухвалою суду дану адміністративну справу залишено без руху та встановлено строк для виправлення недоліків (Т.1 а.с.15).

18 жовтня 2022 року ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (Т. 1 а.с.18).

19 грудня 2022 року ухвалою суду продовжено строк розгляду справи та зобов`язано відповідача надати витребувані докази (Т.1 а.с.24).

20.12.2022 (вх. № 31725) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до рапорту командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2022 №719, частина військовослужбовців самовільно покинула бойові позиції, відмовляється повертатись у район виконання завдань, відмовляючись виконувати будь-які завдання і задачі, фактично просто перебуваючи поряд із розташуванням батальйону із зброєю та боєкомплектом, відмовляючись їх здати, та, відповідно до рапорту, дані військовослужбовці розповсюджують панічні настрої, негативно впливають на морально-психологічний стан особового складу та становлять загрозу для інших військовослужбовців. За таких умов, довести наказ про початок службового розслідування було неможливо, не наражаючи на загрозу життю особовий склад, що підпорядковувався командиру військової частини НОМЕР_1 .

Стосовно того, що у подальшому Позивач не знав про факт службового розслідування, то такі твердження також не можуть мати місце.

У матеріалах службового розслідування містяться пояснення Позивача, написані власноруч 16.06.2022 року, де останній, перебуваючи на тиловому пункті батальйону у м. Костянтинівка звинувачує командування батальйону та стверджує, що ніколи не відмовлявся виконувати військовий обов`язок, в той же час, до виконання бойових завдань у Луганській області чомусь не повернувся.

Також рядом військовослужбовців 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 було подано рапорти про використання бойового комплекту, зокрема рапорт молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу З стрілецької роти від 19.06.2022 року вх.1110, що також наявний у матеріалах службового розслідування.

Із жодним іншим зверненням, заявою Позивач не звертався.

Окремо в акті службового розслідування відображено всі питання, які встановлюються розділом V Порядку №608, зокрема, в описовій частині акту відображено дані про військовослужбовців, неправомірні дії військовослужбовця, зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є), вина військовослужбовця, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено, причини та умови, що сприяли правопорушенню, заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акту відображено висновки службового розслідування, пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності, інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

У подальшому, при оформленні результатів службового розслідування, оскільки такі результати містили документи із грифом «для службового користування», особовий склад, оцінку чиїм' діям надавали в ході службового розслідування, був ознайомлений із результатами службового розслідування шляхом надання витягів із наказів про результати службового розслідування під підпис про ознайомлення. Так, зокрема, у Додатку 1 до наказу командира (з основної діяльності) від 29.07.2022 року №96/ДСК наявна відмітка про ознайомлення із результатами службового розслідування шляхом отримання витягу із даного наказу.

Отже, Позивачем не надано жодних відомостей, жодних підтверджуючих даних, жодних доказів у розумінні ст. 72 КАС України стосовно того, що розслідування було проведено не об`єктивно, відтак позовна заява базується суто на припущеннях Позивача.

Дослідивши наявні в справі матеріали та всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд зазначає наступне.

Згідно ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).

Судом встановлено, що 29.05.2022 надійшла усна інформація командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 та рапорт заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 29.05.2022 №963 про те, що перебуваючи в районі селища Борівське, 29.05.2022 самовільно залишили бойові позиції 89 військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 зокрема, 31 військовослужбовець мінометної батареї, 3 військовослужбовця командного пункту, 53 військовослужбовці 3 стрілецької роти та 2 військовослужбовця 4 стрілецької роти.

Відповідно до вимог Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорт, затвердженої Наказом МОУ від 29.11.2018 №604, 29.05.2022 за №652 до БТГр 57 омпбр, ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено Доповідь про подію, кримінальне правопорушення, яке скоєне військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 .

02.06.2022 Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Сєвєродонецьку) Територіального управління ДБР до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000345 внесено відомості за фактом вчинення 89-ма військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 КК України «Самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю».

У ході службового розслідування встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира 174 окремого батальйону ТрО 121 обр №5ДСК (витяг у єдиному примірнику) від 24.05.2022, особовий склад мінометної батареї перебував у розпорядженні командира батальйону для його використання за призначенням у батальйонному районі оборони та міг залучатись до ведення бойових дій відповідно до усних наказів командира. Відтак 26.05.2022 мінометна батарея у повному складі прибула до точки збору, що розташована у школі с. Борівське, Сєвєродонецького району та була зарахована до резерву батальйону…

…У ході проведення службового розслідування встановлено, що відповідно до бойового розпорядження командира батальйону №5ДСК (витяг у єдиному примірнику) від 24.05.2022, 25.05.2022 особовий склад 3 стрілецької роти у кількості 44 військовослужбовця залишився у розпорядженні командира батальйону для його використання за призначенням у батальйонному районі оборони та міг залучатись до ведення бойових-дій відповідно до усних наказі/ командира у наступному складі: (зокрема) молодший сержант ОСОБА_1 , командир 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу з стрілецької роти, ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний по мобілізації 25.02.2022, ІНФОРМАЦІЯ_4 , зброя 5,45 мм АК-74 № 4372168 прибули до с. Борівське, Сєвєродонецького району для виконання бойового завдання за призначенням. Відповідно до розпорядження командира батальйону та з метою посилення боєздатності 3 стрілецької роти, під керівництво командира підрозділу старшого лейтенанта ОСОБА_4 було придано гранатомете відділення у кількості 9 військовослужбовців. Точку збору даного зведеного підрозділу було визначено у загальноосвітній школі селища.

Того ж дня, 25.05.2022 старший лейтенант ОСОБА_5 прибув до КСП батальйону, який був розташований в одному з приватних будинків с. Борівське для постановки задач підпорядкованому підрозділу. Оцінивши оперативну обстановку, наявні сили і засоби, командир батальйону прийняв рішення про введення особового складу зведеного підрозділу 3 роти на бойові позиції. Пріоритетними завданнями було визначено посилення бойових позицій 2 стрілецької роти 174 батальйону, які на той час вже зайняли раніше визначені рубежі, а також посилення позицій 1 стрілецької роти 5 ОСБ. Відповідний наказ командиром батальйону було доведено безпосередньо до старшого лейтенанта ОСОБА_4 . У подальшому, з огляду на постійні ворожі мінометні обстріли, починаючи з вечора 25.05.2022 до ранку 26.05.2022 вищевказаний особовий склад малими групами був заведений на визначені бойові позиції.

Увечері 28.05.2022 зведений підрозділ, без відповідного наказу керівництва батальйону зі зброєю та боєкомплектом залишив бойові позиції та зосередився у загальноосвітній школі селища. Зі слів особового складу зведеного підрозділу, близько 20.00 год. школа була піддана мінометному обстрілу ворога. Відповідно до їх пояснень, після обстрілу «З метою збереження життя особового складу, було прийнято колективне рішення висунутись до пункту тимчасової дислокації батальйону, у АДРЕСА_1 », що і було ними здійснено лише з особистою стрілецькою зброєю та боєкомплектом в магазинах до автоматів…

…У подальшому вихід зведеного підрозділу до околиць м. Лисичанська відбувся в пішому порядку в ніч з 28 на 29 травня 2022 року. До «Шанхайського пляжу», розташованого на північній околиці м. Костянтинівка підрозділ прибув 29 травня 2022 року близько другої половини дня та перебував там.

Відповідно до проведеного службового розслідування, відповідачем зроблено висновок, що в діях вказаних військовослужбовців (зокрема позивача ОСОБА_1 ), вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 429 «Самовільне залишення поля бою або відмова діяти зброєю», ч. 4 ст. 402 «Непокора» та ч. 4 ст. 408 «Дезертирство» Кримінального Кодексу України.

Також в діях військовослужбовців вбачаються порушення статей 111, 112-1, 119, 123,125, 127, 128 та ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Окремо, зазначено, що своїми діями, військовослужбовці даного зведеного підрозділу (зокрема позивача ОСОБА_1 ) на чолі з командиром роти порушили вимоги бойового розпорядження командира батальйону №5 ДСК від 24.05.2022.

За результатами вказаного службового розслідування складено акт службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 ( Т.2 а.с.267-304).

Матеріали службового розслідування, результати якого оформлені актом службового розслідування, містять письмові пояснення ОСОБА_1 (Т.1 а.с. 147).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.07.2022 № 96/ДСК «Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 », зокрема наказано, за грубе порушення ст. 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №м 548-ХІV «Командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення», невиконання вимог бойового розпорядження командира батальйону №5ДСК (витяг у єдиному примірнику) від 24.05.2022, що виявилось у самовільному залишенні військовослужбовцями батареї бойових позицій, молодшим сержантам: зокрема - ОСОБА_1 , командиру 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти, накласти дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом «ґ» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV - «Попередження про неповну службову відповідність». Із моменту винесення даного наказу, припинити усунення від виконання службових обов`язків даним військовослужбовцям у зв`язку із завершенням службового розслідування (Т. 2 а.с.305-315).

Позивач не погодившись з наказом військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 № 96/ДСК в частині накладення на молодшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оспорюваному наказу військової частини НОМЕР_1 від 29.07.2022 № 96/ДСК в частині накладення на молодшого сержанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" № 551-XIV від 24.03.1999р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст. 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Згідно ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту, серед іншого, передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 106 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку), визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України №82 від 15.03.2004 р. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.03.2004 року за № 385/8984 (далі - Інструкція №82).

Пунктом 1.2. Інструкції №82 визначено, що службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції №82, рішення про проведення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові особи у разі необхідності клопочуть за підпорядкованістю про призначення службового розслідування. Міністр оборони України та начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України та їх заступники можуть призначати службові розслідування безпосередньо або доручати їх проведення підпорядкованим посадовим особам.

Згідно п.1.5 Інструкції №82 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. У наказі зазначаються підстави для призначення розслідування, особа (якщо вона встановлена), стосовно якої воно має бути проведено, термін проведення та посадові особи, яким доручено його провадження. Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником) чи доручено іншій посадовій особі. У разі потреби залучення фахівців до проведення службового розслідування командиром (начальником) призначається комісія у складі групи фахівців на чолі з головою комісії, про що оголошується в наказі.

Пунктами 1.6, 1.7 Інструкції №82 визначено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено посадовою особою, якою він призначений, або старшим начальником, але не більше як на один місяць. У термін службового розслідування не включається час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці або на лікуванні. До участі у проведенні розслідування не повинні залучатися особи, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особи, які особисто зацікавлені в його результатах.

Начальник (командир) зобов`язаний призначити службове розслідування не пізніше триденного терміну з моменту, коли йому стало відомо про факт учинення правопорушення, подію, що потребують з`ясуванню обставин, за яких вони сталися.

Відповідно до ст.4.3 Інструкції №82, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд посадовій особі, яка призначила розслідування. До акта додаються всі матеріали розслідування.

Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Абзацами 2, 4 ст.11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст.26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Згідно з ч. 3 ст. 35, ч. 1 ст. 36 Статуту наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення. Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Отже аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст.48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Судом встановлено, що за результатами проведення службового розслідування позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статті 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що виявилось у самовільному залишенні військовослужбовцем бойових позицій.

Відповідно до статті 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир відділення в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання відділенням завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців відділення, їх військову дисципліну, морально-психологічний стан, охайний зовнішній вигляд, стройову та фізичну підготовку, правильне зберігання, експлуатацію і утримання в належному стані озброєння, техніки та іншого майна відділення.

Командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.

Однак, молодший сержант ОСОБА_1 та його підрозділ на чолі із командиром підрозділу покинули бойові позиції, чим порушив норми Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, оскільки виконання завдань визначених у бойовому розпорядженні командира батальйону № 5 ДСК від 24.05.2022 відповідали його обов`язкам, як командира відділення та полягали у веденні бойових дій при здійсненні відсічі збройної агресії російської федерації у складі батальйону.

Стосовно посилання позивача на те, що він є лише підлеглим, та не може відповідати за віддані командуванням третьої роти накази, суд приймає до уваги доводи відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир відділення зобов`язаний:

- підтримувати бойову готовність особового складу, озброєння і техніку відділення;

- знати тактику дій відділення в різних видах бою, вміло командувати особовим складом під час виконання завдань за призначенням;

- досконало знати і вміло володіти всіма видами озброєння і техніки відділення;

- постійно працювати над удосконаленням особистого рівня професійних знань, умінь та навичок за фахом;

- знати, дотримуватися особисто та забезпечувати неухильне дотримання підлеглим і особовим складом норм міжнародного гуманітарного права;

- знати керівні документи з бойової підготовки, надавати пропозиції головному сержантові взводу щодо планування, організації, проведення заходів із бойової підготовки та заходів з удосконалення рівня індивідуальної підготовки військовослужбовців відділення;

- навчати і виховувати особовий склад відділення, безпосередньо проводити заняття з бойової підготовки, тренування, спрямовані на підвищення рівня індивідуальної підготовки військовослужбовців та рівня їх фізичної підготовленості;

- доповідати головному сержантові взводу стосовно проблемних питань проходження військової служби особовим складом відділення, надавати заявки головному сержантові взводу щодо всебічного забезпечення військовослужбовців відділення;

- забезпечувати додержання особовим складом відділення військової дисципліни, виконання правил носіння військової форми одягу, доповідати головному сержантові взводу про застосовані ним заохочення і накладені на військовослужбовців відділення стягнення;

- забезпечувати виконання розпорядку дня особовим складом підрозділу, вживати заходів для запобігання вчиненню правопорушень військовослужбовцями відділення;

- підтримувати на належному рівні морально-психологічний стан військовослужбовців відділення, сприяти формуванню в особового складу почуття взаємоповаги і взаємодовіри, відповідальності за успішні дії підрозділу;

- виховувати поважне ставлення особового складу відділення до військової служби та свого військового фаху, розвивати в них патріотичні почуття та моральну готовність до захисту держави;

- проводити індивідуально-виховну роботу з військовослужбовцями відділення;

- забезпечувати правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна відділення, стежити за їх наявністю та утриманням в належному стані, за правильним припасуванням військовослужбовцями спорядження і екіпірування та його обслуговуванням, щодня проводити їх огляд, перевірку наявності та справності, виховувати в особового складу дбайливе ставлення до них.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що командир відділення в цілому відповідає за успішне виконання завдань своїм відділенням, його підготовку, експлуатацію та утримання в справному стані озброєння, відтак ОСОБА_1 , як командир відділення був зобов`язаний виконувати бойовий наказ командира частини та забезпечити його виконання підпорядкованим особовим складом.

Суд погоджується з позицією відповідача, що попри гіпотетичний наказ на відступ командира 3 стрілецької роти, позивач повинен був усвідомлювати відповідальність за невиконання раніше поставленого бойового завдання, покидання поля бою, а також подальших відмов повернутись до виконання бойових завдань чи здати зброю.

Щодо посилань Позивача на те, що до нього застосована норма Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яка не може бути до нього застосовано, суд зазначає наступне.

Чинна редакція ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України містить дев`ять підпунктів, що визначаються літерами українського алфавіту, від «а)» до «ж)», при цьому пункт «г)», який відповідає четвертій літері українського алфавіту, встановлює такий вид дисциплінарного стягнення як «позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти)», у той час як пункт «ґ)», який відповідає п`ятій літері українського алфавіту, встановлює такий вид дисциплінарного стягнення як « попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби)».

Таким чином, суд звертає свою увагу на те, що позивач посилається на невірну норму Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Стосовно посилання позивача на внесення змін до Закону України «Про основи національного спротиву» від 10.06.2022 та на те, що його відправлено у складі військової частини НОМЕР_1 на виконання бойових завдань із відсічі збройної агресії російської федерації, до внесення даних змін.

Відповідно до письмових пояснень відповідача, Військова частина НОМЕР_1 , що перебувала у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_2 , переміщена на східний напрямок та передана в оперативне підпорядкування військовій частині НОМЕР_3 відповідно до бойового розпорядження командувача угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » від 10.05.2022 року №241/2/1357т.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 3 Закону України «Про основи національного спротиву» у редакції від 19.02.2022 року, що діяла на момент відправлення військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань у зону Операції об`єднаних сил, завданнями територіальної оборони є своєчасне реагування та вжиття необхідних заходів щодо оборони території та захисту населення на визначеній місцевості до моменту розгортання в межах такої території угруповання військ (сил) або/чи угруповання об`єднаних сил, призначених для ведення воєнних (бойових) дій з відсічі збройної агресії проти України.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи національного спротиву» у редакції від 19.02.2022 року, виконання завдань територіальної оборони здійснюється поза районами ведення воєнних (бойових) дій.

З метою нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки, а також у випадку визначення відповідної зони територіальної оборони районом ведення воєнних (бойових) дій, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони.

Тобто законодавець прив`язує момент закінчення виконання завдань територіальної оборони у відповідній зоні територіальної оборони до моменту розгортання угрупування військ та передбачає можливість задіяння частин територіальної оборони за межами відповідної зони територіальної оборони у редакції закону, що діяла на момент відправлення військової частини НОМЕР_1 для виконання завдань до Операції об`єднаних сил.

Військова частина НОМЕР_2 та підпорядковані їй військові частини НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 увійшли до Угрупування військ «Південь» відповідно до розпорядження Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_5 » 1/96дск від 05.03.2022 року.

Таким чином, з моменту розгортання Угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », військова частина НОМЕР_2 та підпорядковані їй частини могли бути задіяні на розсуд командувача Угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а також, за надходження відповідного розпорядження, могла бути задіяна повністю або в складі окремих підрозділів або окремих військових частин в будь-якій частині нашої держави відповідно до отриманих розпоряджень.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що військова частина НОМЕР_1 правомірно залучена до виконання завдань у складі Операції об`єднаних сил.

Враховуючи наведені обставини та виходячи із аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що під час розгляду справи, належними та допустимими доказами було в повному обсязі доведено наявність дисциплінарного проступку у діях позивача, а саме неналежне виконання військовослужбовцем своїх функціональних обов`язків.

Відповідно частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати відсутні..

Керуючись ст.ст.90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 257-263 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 ) відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду К.М. Притула