Справа № 140/6594/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року ЛуцькСправа № 140/6594/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЛСЛ Груп до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЛСЛ Груп (далі ТзОВ ЛСЛ Груп, позивач) звернулося з позовом до Волинської митниці (далі Волинська митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 29.07.2022 № UA 205140/2022/000087/2; визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205140/2022/019467.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариство відповідно до укладеного зовнішньоекономічного контракту від 25.05.2022 № 1805 придбало товар 1 - мойву морожену 30-40 вагою 17700 кг за ціною 16903,50 євро.

29.07.2022 з метою митного оформлення товару позивач через декларанта ПП «Броктрастзахід» подав до Волинської митниці митну декларацію, у якій зазначена ціна товару 16903,50 євро за першим методом.

Проте митним органом було відмовлено позивачу у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийнято рішення про коригування митної вартості від 29.07.2022 № UA 205140/2022/000087/2 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 205140/2022/019467, оскільки подані документи містять розбіжності та неточності.

Позивач з таким твердженням митного органу не погоджується та зазначає, що декларантом на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи. Ці документи не містять розбіжностей, що могли б вплинути на невірний розрахунок митної вартості, не містять ознак підробки та відображають усі відомості, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена за товар та в своїй сукупності дають можливість визначити митну вартість товару за основним методом визначення митної вартості товару.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с. 41).

Ухвалою суду від 15.11.2022 у даній справі замінено первісного відповідача Волинську митницю Держмитслужби на його правонаступника Волинську митницю (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43958385) (а.с. 57-58).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с. 61-68). В обґрунтування цієї позиції вказав, що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності, а саме: в декларації країни відправлення №22LTLC0100EK1893E4 від 25.07.2022 експортером є UAB KAMINATRANS, в транзитній декларації ТІ №22LTU000000CA823 експортером є UAB VPALOGISTICS; в пакувальному листі б/н від 07.06.2022 продавцем є ICE FRESH SEAFOOD, а отримувачем - GLOBEXINTERNATIONAL SIA; в пакувальному листі б/н від 08.06.2022 продавцем є ICELAND PELAGIC ЕНТ, а отримувачем - GLOBEX INTERNATIONAL SIA; всупереч умовам п. 3.4 контракту №1805 від 25.05.2022 в інвойсі не зазначено жодної інформації про відправника товару (третіх осіб), а специфікація не подана декларантом до митного оформлення.

Крім того, в п.1.1 контракту постачальник поставляє, а покупець купує товар, вид, асортимент і кількість якого зазначається в специфікації, яка не подана до митного оформлення.

В п. 2.1, п.2.2, п.4.1, п.5.2 контракту кількість, ціна, умови оплати кожної партії товару узгоджуються між постачальником і покупцем та фіксуються в проформі-інвойс, проте такий документ не подано до митного оформлення.

В п. 5.3 контракту передбачена передоплата, в інвойсі №070622 від 17.06.2022 - 80% попередня оплата, проте банківський платіжний документ не подано до митного оформлення.

Як вважає, відповідач, наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, є беззаперечною підставою для сумніву митниці щодо достовірності заявлених відомостей про митну вартість заявленого товару, та як наслідок, підставою для витребування додаткових документів, які б спростували вказані розбіжності. Разом з тим, декларант на вимогу митниці надав платіжне доручення від 17.06.2022 № 5 та відмовився надання додаткових документів для підтвердження рівня митної вартості, при тому, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару на момент здійснення митного контролю та митного оформлення покладається на декларанта.

Ненадання декларантом витребуваних документів для підтвердження заявленої митної вартості стало підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товару.

Також звертає увагу і на те, що за МД № UA205140/2022/054244 по товару №1 відбулось спрацювання системи АСАУР, які передбачали необхідність проведення огляду товару та більш детальної перевірки поданих декларантом документів на предмет можливого заниження митної вартості товару.

Після проведення консультацій із декларантом, зважаючи на неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості з причини відсутності у митного органу та декларанта відповідної інформації, митну вартість згідно зі статтею 64 МК України визначено за резервним методом. Відповідно до цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби (ЄАІС) митна вартість товару № 1 визначена на рівні 2,10 дол. США/кг за МД №UA205030/2022/20573 від 29.06.2022, №UA205030/2022/6972 від 27.04.2022.

З наведених підстав відповідач вважає, що оспорюване рішення про коригування митної вартості є законними та обґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ ЛСЛ Груп (покупець) укладено контракт від 25.05.2022 №1805 з компанією NUKI TRADE OU (постачальник), зареєстрованою за законодавством Estonia (а.с. 19-23).

Відповідно до пункту 1 якого, постачальник поставляє, а покупець купує на умовах цього контракту, протягом усього строку його дії свіжоморожену та охолоджену рибу різних видів, морепродукти та інші продукти харчування, що в подальшому іменуються «товар», вид, асортимент і кількість якого зазначається у специфікаціях та/або інвойсах, які являються невід`ємною частиною даного контракту.

За умовами контракту кількість товару узгоджується між покупцем та постачальником та фіксується у проформа-інвойсах та/або фактура проформах, із зазначенням номера та дати даного контракту та оформляється на кожну окрему поставку та являється невід`ємною частиною даного контракту (п.2.1 контракту).

Загальна кількість товару, що поставляється за цим контрактом становить загальну кількість товару, поставленого протягом дії цього контракту згідно проформа інвойсів та/або фактура проформах. Загальна кількість товару, що поставляється за цим контрактом може складати до 2000 тон (п. 2.2 контракту).

Якість товару, що передається за цим контрактом повинна повністю відповідати міжнародним стандартам, зразкам та сертифікатам виробника, санітарним, гігієнічним, технічним та іншим нормам, стандартам та правилам, що встановлені чинним законодавством для товару даного виду та не суперечити нормам якості по кожному виду товару, що прийняті у країні покупця.

Якість товару, що передається постачальником повинна бути підтверджена відповідними сертифікатами або іншими необхідними документами, у відповідності до вимог чинного законодавства країн THE PURCHABER (п. 2.3., 2.4 контракту).

Поставка товару за цим контрактом може здійснюватися автомобільним транспортом, а також морським, залізничним, авіатранспортом, в залежності від домовленості між покупцем та постачальником. Строк поставки за цим контрактом становить не більш ніж 89 днів (п. 3.1, 3.2 контракту).

Умови щодо поставки за цим контрактом обумовлюються сторонами для кожної окремої партії товару та фіксуються в інвойсах та/або специфікаціях, відповідно до міжнародних правил Інкотермс 2020 (п. 3.3 контракту).

Пунктом 3.4 контракту визначено, що за дорученням постачальника безпосереднім відправником товару може бути інша компанія. Відправник товару, а також відповідні умови поставки за кожною партією товару зазначаються в інвойсах або специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту. Зобов`язання постачальника за контрактом залаються незмінними не залежно від того, хто виступав відправником товару.

Ціна та вартість товару (в євро) узгоджуються між постачальником та покупцем і фіксуються в проформа інвойсах та/або фактура проформа, із зазначенням номеру та дати даного контракту, які оформлюються на кожну окрему поставку та являються невід`ємною частиною даного контракту (п.4.1 контракту). Вартість товару включає вартість упаковки, наклеювання етикеток, оформлення товаросупровідної документації, податки та збори у країні постачальника (п. 4.2 контракту). Загальна вартість цього контракту становить загальну вартість товару, що поставлений протягом дії цього контракту відповідно до проформа інвойсів та/або фактура проформа, які є невід`ємною частиною цього контракту (п.4.3 контракту).

Пунктами 5.1-5.3. контракту визначено, що оплата за товар здійснюється в євро на розрахунковий рахунок постачальника. Умови оплати кожної партії товару зафіксовані у проформа інвойсах та/або фактура проформах, що супроводжують кожну поставку товару. Оплата за товар передоплата.

Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент оформлення ВМД (п.6.3 контракту).

На виконання умов договору, компанія-експортер виставила позивачу інвойс від 17.06.2022 № 070622, згідно з яким вартість товару мойва морожена (Mallotus villosus) 30-40, вагою 17700 кг по 0,955 євро/кг становить в загальній сумі 16903,50 євро (а.с. 24, 114 переклад).

29.07.2022 для митного оформлення ввезеного на територію України товару № 1 «мойва морожена 30-40, вид (Mallotus villosus), без харчових добавок, без теплової кулінарної обробки, не консервована, стандартне забарвлення, запах та консистенція, ціла, не патрана, без механічних пошкоджень; виробник: ICE FRESH SEAFOOD, IS; торгівельна марка: немає даних, товариство подало МД №UA205140/2022/054244 (а.с. 91 зворот - 92). Митна вартість товару становить 16903,50 євро (еквівалентно 625370,34 грн), яку визначено за першим методом. До митної декларації додано: пакувальний лист № SR026416 від 08.06.2022, пакувальний лист № б/н від 07.06.2022, рахунок-фактура (інвойс) № 070622 від 17.06.2022, автотранспортну накладну А № 033885 від 25.07.2022, автотранспортну накладну № б/н від 25.07.2022, міжнародні ветеринарні сертифікати або ветеринарне свідоцтво № LT0298802/L2-14183 від 25.07.2022, № LT0300766/L2-14243 від 25.07.2022, сертифікати про походження товару № IS-048773-1 від 08.06.2022, № IS-048834-1 від 20.06.2022, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) № UA205140/2022/054180 від 28.07.2022, зовнішньоекономічний договір № 1805 від 25.05.2022, договір про надання послуг митного брокера № 104 від 30.05.2022, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державами № 8806945, сертифікати якості № SR026416 від 08.06.2022, від 20.06.2022, декларація виробника № SR026416 від 08.06.2022, копія митної декларації країни відправлення № 22LTLC0100ЕК1898Е4 від 25.07.2022.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронних повідомленнях з посиланням на розбіжності у поданих документах декларанту було запропоновано подати такі документи: банківський платіжний документ проведений по міжнародній платіжній системі SWIFT, що підтверджує оплату за оцінюваний товар; проформу-інвойс, передбачену п.2.1, п.2.2, п.4.1, п.5.2 контракту; специфікацію, передбачену п.1.1 контракту; виписку з бухгалтерської документації документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни; прейскурант (прайс-лист) виробника товару для широкого кола покупців відповідно до VII статті ГАТТ; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаний із виконанням умов договору (угоди, контракту); висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією (а.с. 86-87).

На електронні повідомлення митниці декларант позивача ПП «Броктрастзахід» листами від 29.07.2022 № 02/22 повідомив митний орган про те, що до МД МД №UA205140/2022/054244 від 29.07.2022 надало всі можливі документи для визначення митної вартості товару та просило прийняти рішення без врахування термінів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України (а.с. 81, 81 зворот).

29.07.2022 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA 205140/2022/000087/2 (а.с. 14), а також сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2022/019467 (а.с. 15).

У графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів зазначено: митна вартість товару № 1, який ввозився на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості товару, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, не дають можливості перевірити розрахунок числового значення митної вартості та містять розбіжності, а саме:

- в декларації країни відправлення №22LTLC0100EK1893E4 від 25.07.2022 експортером є UAB KAMINATRANS, в транзитній декларації Т1 №22LTU000000CA823 експортером є UAB VPALOGISTICS;

- в пакувальному листі б/н від 07.06.2022 продавцем є ICE FRESH SEAFOOD, а отримувачем - GLOBEXINTERNATIONAL SIA;

- в пакувальному листі б/н від 08.06.2022 продавцем є ICELAND PELAGIC ЕНТ, а отримувачем - GLOBEX INTERNATIONAL SIA;

- відповідно до пункту 3.4 контракту №1805 від 25.05.2022 за дорученням постачальника безпосереднім відправником товару може бути інша компанія. Відправник товару, а також відповідні умови поставки за кожною партією товару зазначаються в інвойсах або специфікаціях, які є невід`ємною частиною контракту, проте в інвойсі не зазначено жодної інформації про відправника товару (третіх осіб), а специфікація не подана декларантом до митного оформлення.

- п.1.1 контракту визначено, що постачальник поставляє, а покупець купує товар, вид, асортимент і кількість якого зазначається в специфікації, така специфікація не подана до митного оформлення.

- відповідно до п. 2.1, п.2.2, п.4.1, п. 5.2 контракту кількість, ціна, умови оплати кожної партії товару узгоджуються між постачальником і покупцем та фіксуються в проформі-інвойс, проте такий документ не подано до митного оформлення.

- в п. 5.3 контракту передбачена передоплата, в інвойсі №070622 від 17.06.2022 - 80% попередня оплата, проте банківський платіжний документ не подано до митного оформлення.

Декларанту відповідно до статей 53, 54 МК України було запропоновано в 10-денний термін надати додаткові документи для підтвердження митної вартості: банківський платіжний документ проведений по міжнародній платіжній системі SWIFT, що підтверджує оплату за оцінюваний товар; проформу-інвойс, передбачену п.2.1, п.2.2, п.4.1, п.5.2 контракту; специфікацію, передбачену п.1.1 контракту; виписку з бухгалтерської документації документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни; прейскурант (прайс-лист) виробника товару для широкого кола покупців відповідно до VII статті ГАТТ; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаний із виконанням умов договору (угоди, контракту); висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.

Декларант на вимогу митниці надав банківське платіжне доручення № 5 від 17.06.2022та відмовився від надання інших додаткових документів, про що повідомив митницю листом від 29.07.2022 № 02/22.

Митницею відповідно до положень статей 55, 57 МК України з декларантом проведена консультація шляхом обміну електронними повідомленнями щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

У зв`язку з наведеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, МК України, також вимогами частини 6 статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку із не наданням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 МК України митниця може відмовити у визнанні заявленої декларантом митної вартості товару.

За умови надання згідно з статтею 53 МК України документів, витребуваних митницею, які містять достовірну, об`єктивну інформацію, яка підлягає обчисленню і підтверджує правильність обрання методу визначення митної вартості, митну вартість може бути визнано.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 26 (ст. 60 МК України) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 2 МК України) та методу 2г (ст. 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта, митну вартість визначено за резервним методом згідно з статтею 64 МК України на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби на рівні на товар № 1 2,10 дол. США/кг за МД №UA205030/2022/20573 від 29.06.2022, №UA205030/2022/6972 від 27.04.2022 .

01.08.2022 декларант подав МД №UA205140/2022/054814 за якою імпортований товар (мойва морожена 30-40, вид (Mallotus villosus) випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України (а.с. 16-18).

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України від 13.03.2012 №4495-VІ.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до частини шостої статті 257 МК України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом. Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України. У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребовувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару, а саме: мойви мороженої та ненадання відповідачу необхідних документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Так до митної декларації від МД №UA205140/2022/054244 від 29.07.2022 на підтвердження митної вартості товару та обраного методу її визначення, декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: пакувальні листи № SR026416 від 08.06.2022, № б/н від 07.06.2022, рахунок-фактура (інвойс) № 070622 від 17.06.2022, автотранспортні накладні А № 033885 від 25.07.2022, № б/н від 25.07.2022, міжнародні ветеринарні сертифікати або ветеринарне свідоцтво № LT0298802/L2-14183 від 25.07.2022, № LT0300766/L2-14243 від 25.07.2022, сертифікати про походження товару № IS-048773-1 від 08.06.2022, № IS-048834-1 від 20.06.2022, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) № UA205140/2022/054180 від 28.07.2022, зовнішньоекономічний договір № 1805 від 25.05.2022, договір про надання послуг митного брокера № 104 від 30.05.2022, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів, іншими державами № 8806945, сертифікати якості № SR026416 від 08.06.2022, від 20.06.2022, декларація виробника № SR026416 від 08.06.2022, копія митної декларації країни відправлення № 22LTLC0100ЕК1898Е4 від 25.07.2022.

Водночас, позивач додатково на вимогу митного органу надав платіжне доручення № 5 від 17.06.2022 та листом від 29.07.2022 № 02/22 повідомив, що надавати додаткові документи не буде. Просив прийняти рішення, без врахування термінів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019 року у справі № 820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Як визначено частиною шостою статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

У даному випадку оскаржуване рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, декларант не надав усіх додаткових документів витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

З такими твердженнями відповідача суд не погоджується та зазначає наступне.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідач посилається на наявність розбіжностей: у декларації країни відправлення №22LTLC0100EK1893E4 від 25.07.2022 експортером є UAB KAMINATRANS, а в транзитній декларації Т1 №22LTU000000CA823 експортером є UAB VPALOGISTICS.

З цього приводу суд зауважує, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.

Суд зазначає, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість.

Декларація Т1 це транзитна декларація, яка необхідна при ввезенні товарів на територію ЄС, а також для перетину територій країн-учасниць в режимі транзит.

Твердження відповідача про наявність розбіжностей у зазначенні експортера товару в декларації країни відправлення та транзитній декларації не може бути самостійною підставою для невизнання визначеної позивачем митної вартості, оскільки частиною 2 статті 53 МК України такі документи не віднесені до обов`язкових.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач при купівлі вищевказаного товару в договірні відносини з третіми особами, крім продавця, не вступав.

В свою чергу, митницею не доведено яким чином розбіжності в зазначенні продавця товару в пакувальних листах від 07.06.2022 та від 08.06.2022, за наявності інвойсу від 17.06.2022 № 070622 за яким здійснювалась поставка товару, вплинуло на числові значення митної вартості товару.

Водночас суд зазначає, що пакувальний лист це один із товаросупроводжувальних документів, що містить перелік усіх видів і сортів товару, їх вагу, вид пакування, що знаходяться в кожному товарному місці (ящику, коробці, контейнері) та інші дані, які дають змогу визначити вагові та кількісні характеристики товару.

Щодо посилання митниці про відсутність у інвойсі відомостей щодо відправника товару (третіх осіб) та не подання до митного оформлення специфікації, у якій були б зазначені такі відомості, то такі доводи відповідача спростовуються тим, що пунктом 3.3. укладеного зовнішньоекономічного контракту від 25.05.2022 № 1805 передбачено, що умови поставки за цим контрактом обумовлюються сторонами для кожної окремої партії товару та фіксуються в інвойсах або специфікаціях.

Судом встановлено, що при ввезенні позивачем товару на митну територію України до цієї поставки товару подавався рахунок-фактура (інвойс), де ідентифікуються експортер (продавець товарів) NUKI TRADE OU та отримувач (покупець) ТзОВ «ЛСЛ Груп»; умови поставки DAP v. Strumivka, Ukraine. Умови доставки чітко відображаються і в оформленій митній декларації, зокрема у графі № 20.

Отже, подання додатково специфікації із зазначенням таких відомостей, за умови надання вказаного інвойсу, є безпідставним та необґрунтованим.

Також, на думку суду, безпідставними є посилання митного органу на те, що до митного оформлення не було подано специфікацію, із зазначенням виду, асортименту і кількості товару та проформу-інвойс із зазначенням кількості, ціни, умов оплати кожної партії товару, як це передбачено п.1.1, п. 2.1, п.2.2, п.4.1, п. 5.2 контракту, враховуючи наступне.

Пунктом 1.1 контракту від 25.05.2022 № 1805, укладеного між позивачем та продавцем товару компанією NUKI TRADE OU визначено, що постачальник поставляє, а покупець купує на умовах цього контракту, протягом усього строку його дії, а саме свіжоморожену та охолоджену рибу різних видів, морепродукти та інші продукти харчування, що в подальшому іменуються «товар», вид, асортимент і кількість якого зазначається у специфікаціях та/або інвойсах, які являються невід`ємною частиною даного контракту.

На виконання умов договору компанія-експортер виставила позивачу інвойс від 17.06.2022 № 070622, у якому, зокрема, зазначено вид товару мойва морожена (Mallotus villosus) 30-40, його кількість - вагою 17700 кг, ціна - 0,955 євро/кг, що становить в загальній сумі 16903,50 євро.

У вказаному інвойсі також зазначено умови оплати 80% передоплата та 20 % протягом 14 днів після прибуття.

Отже, подання додатково специфікації та проформи-інвойсу із зазначенням таких відомостей, за умови надання вказаного інвойсу, є безпідставним та необґрунтованим.

З врахуванням того, що в інвойсі від 17.06.2022 № 070622 зазначені усі відомості щодо виду, асортименту і кількості товару, ціни, умов оплати товару, то продавцю товару не було необхідності додатково виписувати специфікацію або проформу-інвойс із зазначенням таких відомостей.

На думку суду, такі твердження митного органу є безпідставними та необґрунтованими.

Також однією із підстав, якою відповідач обґрунтовує рішення про коригування митної вартості товарів, є та обставина, що п. 5.3 контракту передбачена передоплата за товар, в інвойсі від 17.06.2022 № 070622 зазначено про проведення 80% попередньої оплати, проте банківський платіжний документ не подано до митного оформлення.

З цього приводу суд зазначає, згідно з умовами договору оплата за товар, що поставляється за договором від 25.05.2022 № 1805 здійснюється на розрахунковий рахунок постачальника, умови оплати кожної партії товару зафіксовані у проформа інвойсах або фактура проформах, що супроводжують кожну поставку товару. В свою чергу пунктом 5.3 контракту визначено, що оплата за товар здійснюється у формі передоплати.

Судом встановлено, що інвойс № 070622 виставлений 17.06.2022 та проплата за товар покупцем товару ТзОВ «ЛСЛ Груп» здійснена цього ж дня, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті № 5 на суму 19436,40 євро, наявним у матеріалах справи.

Вказане платіжне доручення було надано декларантом позивача додатково на вимогу митного органу, про що зазначено в оскаржуваному рішенні та не заперечується представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого підтвердження.

Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Вказана обставина відповідачем жодними доказами не спростована.

Отже, на думку суду, позивач надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару. Натомість відповідач не навів жодних доказів того, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливості здійснити митне оформлене імпортованого товару за ціною договору.

До цієї партії товару позивач надавав і сертифікати про походження товару і міжнародні ветеринарні сертифікати, вагові та вартісні показники у всіх товаросупровідних документах узгоджуються між собою, відомості про відправника та отримувача також кореспондуються між собою, тому не повинні викликати ніяких сумнівів.

Суд наголошує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані ТзОВ «ЛСЛ Груп» документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Натомість наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

Тому висновки відповідача щодо наявності розбіжностей в документах є необґрунтованими.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач при купівлі вищевказаного товару в договірні відносини з третіми особами, крім продавця, не вступав.

Також суд зазначає, що відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових.

Крім того, суд звертає увагу на те, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У зв`язку із чим, суд вважає, що позивачем подано для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

У свою чергу, суд не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів, оскільки відповідачем не вказано та не обґрунтовано з якою метою були витребувані додаткові документи та які числові значення такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що вартість придбання оцінюваного товару підтверджена документально.

Суд наголошує, що вимога про надання банківський платіжний документ проведений по міжнародній платіжній системі SWIFT, що підтверджує оплату за оцінюваний товар; проформу-інвойс, передбачену п.2.1, п.2.2, п.4.1, п.5.2 контракту; специфікацію, передбачену п.1.1 контракту; виписку з бухгалтерської документації документи бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються руху ідентичних та/або подібних оцінюваному товару в середині країни; прейскурант (прайс-лист) виробника товару для широкого кола покупців відповідно до VII статті ГАТТ; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаний із виконанням умов договору (угоди, контракту); висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією відповідно до частини третьої статті 53 МК України є обґрунтованою тільки тоді, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або відсутні відомості про усі числові значення складових митної вартості товарів.

Однак за обставин цієї справи відповідач не встановив розбіжностей, які дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами поставки, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем).

При цьому суд вважає безпідставною вимогу митного органу надати договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, а також рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), оскільки доказів того, що позивач вступав у договірні відносини із третіми особами матеріали справи не містять.

Аналогічно безпідставною є вимога митного органу надати рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), оскільки доказів про понесення позивачем таких витрат матеріали справи не містять.

Так само ненадання виписки з бухгалтерської документації продавцем покупцю не може позбавляти останнього можливості декларувати товар на підставі інших документів, що підтверджують ціну товару. Відсутність такої бухгалтерської документації у покупця товару, яка може бути комерційною таємницею продавця щодо формування ціни товару для інших покупців і за відмінними умовами поставки, не свідчить про недобросовісність у декларуванні митної вартості.

Також суд вважає безпідставними посилання відповідача на необхідність надання позивачем прайс-листів, каталогів, специфікацій виробника товару при тому, що пакувальні листи декларант подавав разом із митною декларацією.

Суд зазначає, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. А тому необґрунтованою є і вимога митниці про надання висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, оскільки відповідач не вказав, яким чином висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями, надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. За таких обставин відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є зовнішньоекономічні контракти (додаткові угоди до них) та рахунок-фактура (інвойс).

З урахуванням наведеного висновки у спірному рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначених у митних деклараціях, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частин третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідач митну вартість визначив за другорядним методом резервним. Його застосування передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 08.02.2019 року в справі № 825/648/17 (№ К/9901/16592/18).

Разом з тим, у спірному рішенні митний орган лише вказав номери та дати митних декларацій, на основі яких було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказані рішення обґрунтованими та мотивованими.

На думку суду, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Щодо митних декларацій від 29.06.2022 № UA205030/2022/20573 та від 27.04.2022 № UA205030/2022/6972, рівень митної вартості 2,10 дол. США/кг, яка була використана відповідачем для визначення митної вартості при прийнятті спірного рішення, то суд зазначає, що можливість поставки товару іншим покупцям за меншою ціною відповідає принципам свободи зовнішньоекономічних зв`язків та не суперечить нормам національного та міжнародного законодавства. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірних рішень відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а опирався вже на наявну в митного органу цінову інформацію.

Разом з тим, суд зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості та автоматичною підставою для збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Крім цього, суд зазначає, що будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією митному органу визначати митну вартість інших аналогічних/подібних товарів саме за такою вартістю. Кожна зовнішньоекономічна угода містить свої умови, які погоджуються сторонами. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно визначити вартість товару.

Також суд також звертає увагу на ту обставину, що позивачем після винесення рішення про коригування митної вартості товару на підставі цього ж контракту, укладеного з компанією NUKI TRADE OU 25.05.2022 № 1805, ввозився на митну територію України аналогічний товар, а саме: мойва морожена за МД від 14.09.2022 № UA209140/2022/095617, ціна якої відповідно до інвойсу від 08.09.2022 становила 0,94 євро/кг, тобто менше ніж в спірному випадку і ця ціна була визнана та не скоригована митним органом. Тобто діяльність позивача не викликала сумнівів у митного органу.

Вказане, на думку суду, свідчить про вибірковість дій відповідача при здійсненні митного оформлення імпортованих товарів.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому подані документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас підтверджували числові значення митної вартості товару.

Крім того, суд звертає увагу, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Відповідно до частини третьої статті 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товару, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов до висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Отже, суд дійшов висновку, що визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 29.07.2022 № UA2050140/2022/000087/2 та як наслідок картка відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.07.2022 № UA 205140/2022/019467 є необґрунтованими та безпідставними, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, тому їх слід визнати протиправними та скасувати, а позов задовольнити.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Крім того, відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 13590,32 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 30.09.2022 №64, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с. 13, 42а).

Натомість відповідно до положень підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір позивачу необхідно було сплатити за пред`явлення цього адміністративного позову з позовними вимогами майнового характеру судовий збір у сумі 2481,00 грн (оскільки 1,5% від суми митних платежів, обчисленої згідно з митною вартістю товару, визначеною митницею, тобто, від 153644,10 грн становить 2304,66 грн, що є менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та немайнового характеру в сумі 2481,00 грн (визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення).

З урахуванням наведеного на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 4962,00 грн. Решта суми судового збору може бути повернута позивачеві за його клопотанням відповідно до статті 7 Закону України Про судовий збір.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 21.09.2022 № 27, додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 21.09.2022 № 27 від 21.09.2022, детального опису робіт за вказаним договором, платіжного доручення від 30.09.2022 № 65 позивач сплатив адвокату Осадовському Р.Е. кошти в загальній сумі 12000,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до детального опису робіт складається з: проведення аналізу документів та вивчення ситуації на підприємстві з приводу визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови (4 год.); консультації пов`язані із розглядом справи та опрацювання нормативної бази, що регулює відносини у сфері даної категорії платників, опрацювання законодавства (2 год.); складання позовної заяви та виготовлення додатків до неї (5 год); представництво інтересів у суді першої інстанції (4 год.); підготовка процесуальних документів для отримання рішення та його виконання у разі задоволення позову (3 год.); супровід виконання рішення суду, підготовка процесуальних документів для виконання рішення суду у разі задоволення позову (5 год.); супровід справи в суді апеляційної інстанції (10 год.). Всього 33 год. Також до суми гонорару та часу витраченого на справу включено транспортні витрати, послуги з копіювання, друку, витратні матеріали та ін. Година роботи адвоката становить 320 грн (320*33) = 10560 та витрати 1440 грн (а.с. 35-39).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи, заявлене представником відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що проведення аналізу документів та вивчення ситуації на підприємстві з приводу визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, консультації пов`язані із розглядом справи та опрацювання нормативної бази, що регулює відносини у сфері даної категорії платників, опрацювання законодавства, підготовка процесуальних документів включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Водночас представник позивача у детальному описі робіт зазначає про витрати вартістю 1440,00 грн, які жодним чином не деталізовані та не підтверджені будь-якими документами.

З врахуванням наведеного, решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Отже, враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 4962,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.07.2022 № UA 205140/2022/000087/2.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Волинської митниці № UA 205140/2022/019467.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЛСЛ Груп судовий збір у розмірі 4962,00 грн (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві гривні 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ЛСЛ Груп (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, 12, ).

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська обл., Ковельський р-н, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13, ).

Суддя Р.С. Денисюк