Справа № 240/5612/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2023-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Житомир справа № 240/5612/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок та здійснити доплату належної йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби, обчисливши її розмір із грошового забезпечення з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що при нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач протиправно не врахував у складі грошового забезпечення, з якого визначається розмір такої допомоги, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації грошового забезпечення, які виплачувались йому щомісячно останні 24 календарні місяці перед звільненням з військової служби, та відповідно мали постійний характер. З огляду на зазначене, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/5612/21 за позовом ОСОБА_1 відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач зазначив, що відповідно до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 №595, щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема й одноразової грошової допомоги при звільненні. З огляду на зазначене, ІНФОРМАЦІЯ_2 просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з військової служби позивача було звільнено 31.07.2017 та цього ж дня проведено з ним повний розрахунок. Разом з тим з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 01.04.2021, що на переконання відповідача свідчить про пропуск ним процесуального строку звернення, визначеного в статті 122 КАС України.

Однак суд вважає безпідставним посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки в силу частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент звернення позивача з даним позовом до суду) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що майор ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника військового комісара - начальника відділення комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (по особовому складу) від 06.07.2017 №95 майора ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Натомість на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 31.07.2017 №119, позивача з 31 липня 2017 року було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу із зазначеного наказу.

Вищезазначеним наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 31.07.2017 №119 також було встановлено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненню з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 8 календарних років служби.

Згідно з грошовим атестатом серії ЗУ №264357 розмір виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільнення з військової служби становив 26964,00 гривень.

Однак під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що при визначенні розміру належної позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, ІНФОРМАЦІЯ_2 до складу грошового забезпечення, з якого ця допомога обраховувалась, не було включено щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, та індексації грошового забезпечення.

Вважаючи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації до складу грошового забезпечення, з якого обчислено розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону №2011-ХІІ визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічна норма була закріплена в пункті 38.1. Розділу XXXVIII "Грошова допомога військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби" Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14 липня 2008 року за №638/15329 (чинної на момент виплати позивачу одноразової допомоги, далі - Інструкція №260).

Згідно з пунктом 38.6. Інструкції №260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Суд наголошує, що спірним в даній справі є питанням щодо того, які складові включаються до грошового забезпечення військовослужбовця при обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується в розмірах, що встановлюється Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Постанова №1294) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які включають: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премію;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів визначений в Додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294.

Відповідно до вказаного Додатку 25 до Постанови №1294 до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу за кваліфікацію; надбавка за кваліфікацію; надбавка за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу; надбавка за роботу з особовим складом; курсантська посадова надбавка; надбавка курсантам і слухачам навчальних закладів; надбавка за охорону таємниць у пресі; підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії; винагорода за бойове чергування (бойову службу); винагорода за польоти з палуби і посадку на палубу корабля (судна); морське грошове забезпечення; надбавка за операторське обслуговування і збереження засобів засекреченого автоматичного зв`язку; надбавка за особливі умови служби, пов`язані з підвищеним ризиком для життя; підвищення посадового окладу за шкідливі умови служби; надбавка за службу у високогірних місцевостях; винагорода за стрибки з парашутом; винагорода за водолазні роботи; надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі.

Натомість до одноразових додаткових видів грошового забезпечення згідно з Додатком 25 до Постанови № 1294 належать: одноразова допомога на початкове обзаведення; винагорода за тривалість безперервної військової служби; винагорода за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів; винагорода за тралення і знешкодження мін; винагорода за дозаправку літаків у повітрі; винагорода за проведення випробувань і досліджень; одноразова матеріальна допомога військовослужбовцям строкової військової служби.

Кабінетом Міністрів України 22 вересня 2010 року була прийнята постанова №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова №889).

Підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889") для військовослужбовців Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) Уряд установив виплачувати новий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову винагороду, у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Постанови №889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди були врегульовані Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 №550, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2016 року за №1470/29600 (далі - Інструкція №550).

Згідно з пунктом 4 Інструкції №550 виплата винагороди здійснюється з того дня, з якого військовослужбовці стали до виконання обов`язків за посадами, але не раніше дня видання наказу про призначення, і до дня їх звільнення від виконання обов`язків за посадами включно (у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами, до яких вони допущені наказами відповідних командирів (начальників)).

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників) (п. 5 Інструкції №550).

Здійснивши аналіз вищезазначених норм, суд дійшов висновку, що ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені Постановою № 889 та Інструкцією №550, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено наявним у справі грошовим атестатом серії ЗУ №264357, що останні 24 місяці перед звільненням з військової служби ОСОБА_1 на підставі Постанови №889 нараховувалась і виплачувалась щомісяця додаткова грошова винагорода, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Водночас, виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються лише одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.

Крім того, надаючи оцінку спірним правовідносинам у даній справі суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 6 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: "Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення. Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. При цьому, такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат".

Отже в силу положень статті 9 Закону №2011-XI щомісячна додаткова грошова винагорода, яка має постійний характер, відноситься до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а тому повинна включатися до розрахунку при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.02.2019 по справі № №522/2738/17, та правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 14.04.2020 по справі № 820/3719/18, від 10.05.2019 по справі №820/5285/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Разом з тим судом безспірно встановлено, що всупереч зазначеному вище відповідачем не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889, до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби.

При цьому, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, відповідач у відзиві на позовну заяву посилався на положення Інструкції №595, пунктом 8 якої передбачено, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Проте, посилаючись на пункт 8 Інструкції №595 відповідачем не було враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

За приписами частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, з якого обраховується така допомога, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

З огляду на вказане, при визначенні складових грошового забезпечення, з яких обраховується розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, застосуванню підлягає саме Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

За наведеного правового регулювання та обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 року №826/3398/17, від 08 серпня 2019 року № 802/955/17-а, від 19 вересня 2019 року №826/14564/17.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог, які стосуються наявності підстав для включення індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошову допомогу при звільненні, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тобто, індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання купівельної спроможності їх грошових доходів.

Індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ, та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справ №820/5286/17 від 19.03.2020.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2021 у справі №620/3346/19 про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням додаткової щомісячної грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 та індексації грошового забезпечення.

Відтак, з огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, індексація грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби без урахування в складі грошового забезпечення, з якого обчислено її розмір, отриманої позивачем щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації грошового забезпечення є протиправними, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби, виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з врахуванням в складі складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат позивача пов`язаних з розглядом даної справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статями 77, 90, 241-246, 250, 255, 257, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби без урахування в складі грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір такої допомоги, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести ОСОБА_1 перерахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби, виходячи з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої допомоги, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, та індексації грошового забезпечення та здійснити виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович