Справа № 380/8563/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 рокуЛьвівСправа № 380/8563/22 пров. № А/857/11876/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судова-Хомюк Н.М.

суддів: Іщук Л.П.; Сеник Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі № 380/8563/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання перерахувати пенсію-

суддя у І інстанції Лунь З.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також ГУ ПФУ у Львівській області , відповідач) в якому просив:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку та виплати із 01.12.2019 пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №380/18546/21 із застосуванням обмеження її максимальним розміром;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 із 01.12.2019 пенсію без обмеження її максимальним розміром, виходячи із розміру, грошового забезпечення, зазначеного у новій (оновленій) довідці №149 від 13.05.2021, виданій Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Львівській області» та провести виплату пенсії із врахуванням раніше проведених пенсійних виплат.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач протиправно обмежив пенсію позивача максимальним розміром, оскільки частина сьома статті 43 Закону України № 2262, яка передбачала обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо перерахунку та виплати із 01.12.2019 пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №380/18546/21 із застосуванням обмеження її максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 із 01.12.2019 пенсію без обмеження її максимальним розміром, виходячи із розміру, грошового забезпечення, зазначеного у новій (оновленій) довідці №149 від 13.05.2021, виданій Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Львівській області» та провести виплату пенсії із врахуванням раніше проведених пенсійних виплат.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, доводи якої обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що з 01.01.2018, відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII(далі Закон №2262), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Головне управління вважає, що рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 положення Закону 2262, які визнані неконституційними, обмежені конкретним часовим періодом (з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року) та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі стосуються обмеження розміру пенсії позивача за період, що розпочався 01.12.2019 року.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є пенсіонером, якому призначена пенсія за вислугу років в розмірі 82% згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідач з 01.01.2016 відповідно до Постанови №103 проведено перерахунок пенсії позивачу в результаті якого основний розмір пенсії обраховано у розмірі 70% грошового забезпечення. Позивач 09.07.2020 звернувся до відповідача із запитом про стан перерахунку та виплати пенсії на підставі постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015.

Листом від 15.07.2020 №1300-0202-8/54938 відповідач повідомило позивача, що з прийняттям Постанови №103, перерахунок раніше призначеної пенсії здійснено з 01.01.2016 за нормами законодавства, що діє на момент перерахунку, виходячи із 70 % суми грошового забезпечення. Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо перерахунку пенсії шляхом зменшення з 82% до 70% відповідної суми грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі № 380/7299/20 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 82% до 70% сум грошового забезпечення позивача, при перерахунку пенсії та виплаті перерахованого з врахуванням розміру 82% відповідної суми грошового забезпечення з 01.01.2016. Зобов`язано відповідача здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивача, відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінетом Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. Рішення суду набрало законної сили 30.11.2020.

Головне управління МВС України у Львівській області підготувало та направило до ГУ ПФУ у Львівській області довідку №91-16973 від 23.03.2018 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), видану позивачу відповідно до ч.3 ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови КМУ №988 від 15.11.2015, постанови КМУ №103 від 21.02.2018, наказу МВС №260 від 06.04.2016 про розмір його грошового забезпечення за нормами, чинними на січень 2016року, за прирівняною посадою поліцейського, яке складалося з таких сум:- посадовий оклад - 3400,00 грн;- оклад за спеціальним званням - 2400,00 грн;- надбавка за стаж служби 50% - 2900,00 грн;- надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% - 340,00 грн;- премія 11,84% - 1070,34 грн..

Відповідач 27.03.2018 здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2016 у зв`язку із зміною грошового забезпечення на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015, постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103 від 21.02.2018 та довідки Головного управління МВС у Львівській області про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), виходячи з розміру 70% грошового забезпечення.

У зв`язку із набранням 19.11.2019 законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі №826/12704/18, яким визнано протиправними та нечинними пункт 3 постанови № 103, та рішенням Верховного Суду від 17.12.2019 у зразковій справі №160/8324/19 Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ по Львівській області» підготовлено довідку про розмір грошового забезпечення позивача №149 від 13.05.2021 за листопад 2019 року згідно із постановою №988, яке складається із таких сум грошового забезпечення:

- посадовий оклад - 3400,00 грн;

- оклад за спеціальним званням - 2400,00 грн;

- надбавка за стаж служби в поліції 50% - 2900,00 грн;

- надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції 74,57% - 6487,59 грн;

- надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% - 340,00 грн;

- премія 76,81% - 11926,74 грн.

На заяву позивача від 16.07.2021 про проведення перерахунку його пенсії з 01.12.2019 на підставі нової довідки відповідач листом №10857-9992/С-52/8-1300/21 від 13.08.2021 повідомило про те, що після визнання протиправним та скасування п.3 Постанови №103 інших рішень Уряду про умови та порядок проведення перерахунку пенсій осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) не приймалося. У зв`язку з цим вважає, що підстави для перерахунку пенсії відповідно до довідки № 149 від 13.05.2021 про розмір грошового забезпечення відсутні.

Позивач не погодився з такими діями відповідача, тому звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №380/18546/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача із 01.12.2019, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці про розмір грошового забезпечення № 149, виданій 13.05.2021 Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області». Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача із 01.12.2019 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення №149, виданої 13.05.2021 Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», виходячи з розміру 82% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Рішення суду набрало законної сили 25.01.2022.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 у справі №380/18546/21 відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача із 01.12.2019 відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення №149, виданої 13.05.2021 Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», виходячи з розміру 82% від відповідних сум грошового забезпечення, що підтверджується Перерахунком пенсії за вислугу років позивача(пенсійна справа №9116973 МВС).

Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років по пенсійній справі №9116973 МВС позивачу призначено пенсію з 01.12.2019 у розмірі 82% грошового забезпечення (вислуга 29 років), загальна сума котрої станом на день проведення перерахунку, становить 25664,31грн. Сума пенсії з урахуванням максимального розміру пенсії на підставі перерахунку 01.12.2019 становить 19340,00 грн. .

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку його пенсії без обмеження максимальним розміром. Відповідач, листом відмовив у здійсненні перерахунку пенсії позивача, вважаючи, що правомірно застосував Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було протиправно обмежено максимальний розмір пенсії позивача, з метою належного захисту прав позивача вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» без обмеження її максимальним розміром.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та зазначає наступне:

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Закону № 2262-XII (в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII частину сьому статті 43 Закону № 2262-XII доповнено реченням такого змісту «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України рішення від 20.12.2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20.12.2016 частиною сьомою статті 43 Закону № 2262-XII.

Приписами частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017) знову ж таки передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Проте, частина сьома статті 43 Закону № 2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Буквальне розуміння змін, внесених Законом № 1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-ХІІ є відсутньою частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Отже, починаючи із 2017 року, стаття 43 Закону № 2262-ХІІ не містила норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) є нереалізованими та самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 522/16882/17, від 31.01.2019 у справі № 638/6363/17, від 12.03.2019 у справі № 522/3049/17 та від 31.03.2021 у справі № 815/3000/17.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) частину п`яту статті 43 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, за змістом статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, тобто є одно предметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців. Суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення статті 2 Закону № 3668-VI. Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, тому необхідно дійти висновку, що вони суперечать одна одній.

Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи. У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18, із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI. Тому обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19, від 27.01.2022 у справі № 240/7087/20, та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом при вирішенні даної справи.

Щодо посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19, то колегія суддів таку відхиляє, зважаючи на те, що правовідносини у вказаній справі та у справі, яка розглядається не є подібними, оскільки відрізняються за суб`єктним складом сторін та регулюються відмінними нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2022 року у справі № 380/8563/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 11 січня 2023 року