Справа № 240/1755/21
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1755/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

12 січня 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії ГУПФУ в Житомирській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 6 років на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської аварії»;

- зобов`язати ГУПФУ в Житомирській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 6 років на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської аварії», зарахувавши період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (зона III) з 01 липня 1989 по 28 листопада 2017 року з 11 лютого 2020 (з моменту звернення).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що позивач не має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а тому оскаржуваним рішенням йому було відмовлено у призначенні такої, у зв`язку з відсутність необхідної тривалості періоду постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відчуження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є громадянином, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зоні гарантованого добровільного відселення 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.03.1993.

Згідно з довідками Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 31.01.2020 №249 та довідкою, виданою керівником Органу самоорганізації населення, від 10.09.2019 №1407 ОСОБА_2 проживав в зоні гарантованого добровільного відселення з 01.07.1989 по 11.04.1990 та з 12.04.1990 року по 28.11.2017 року у м.Коростень.

11.02.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 6 років на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської аварії».

Рішенням відповідача від 19 лютого 2020 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 6 років на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської аварії». Відмова відповідача мотивована тим, що станом на 01.01.1993 року період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 8 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення відповідної пенсії.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (надалі-Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

Відповідно до положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991року N796-XII (надалі - Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони з дня аварії на ЧАЕС станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років вік виходу на пенсію зменшується 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Так, матеріалами справи підтверджується та не оспорюється сторонами, що станом на день звернення до відповідача (11.02.2020) позивачу виповнилося 54 років, його загальний страховий стаж становить 37 років 9 місяців 19 днів, згідно з посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , відносяться до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 Порядку N 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком, окрім іншого, додається довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Судом встановлено, що підставою відмови у призначенні відповідної пенсії позивачу стало відсутність необхідних 3-х років станом на 1 січня 1993 року проживання у відповідній зоні.

Однак, згідно з наданими позивачем довідкою Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 31.01.2020 №249 та довідкою, виданою керівником Органу самоорганізації населення, від 10.09.2019 №1407 ОСОБА_2 проживав в зоні гарантованого добровільного відселення з 01.07.1989 по 11.04.1990 та з 12.04.1990 року по 28.11.2017 року у м.Коростень. Отже, в період з 01.07.1989 по 01.01.1993 позивач проживав у м. Коростені, яке згідно з Постановою КМУ №106 від 23.07.1991 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджує те, що станом на 01.01.1993 позивач проживав у зоні гарантованого добровільного відселення понад 3 роки.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що довідка, видана керівником Органу самоорганізації населення від 10.09.2019 №1407, не підтверджує період проживання позивача в м.Коростені, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські, районні в місті (у разі їх створення) ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Правовий статус, порядок організації та діяльності органів самоорганізації населення за місцем проживання визначаються законом.

Згідно із п.12 ч.1 ст.14 Закону України "Про органи самоорганізації населення" органу самоорганізації населення у межах території його діяльності під час його утворення можуть надаватися повноваження вести облік громадян за віком, місцем роботи чи навчання, які мешкають у межах території діяльності органу самоорганізації населення.

Крім того, сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада може додатково наділяти частиною своїх повноважень орган самоорганізації населення (ст.15 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Отже, органи самоорганізації населення можуть в межах наданих їм делегованих повноважень вести облік громадян та видавати відповідні довідки про місце проживання особи.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 має право на призначення пенсії за віком відповідно до норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Ватаманюк Р.В.