Справа № 580/1614/22
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2023-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1614/22 Суддя першої інстанції: Гарань С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Черкаській області про відмову у призначенні її на посаду головного державного інспектора відділу розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу (на період соціальної відпустки основного працівника) Головного управління ДПС, як переможця конкурсу, з підстав застосування заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» (із змінами), на основі критеріїв, визначених п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 цього Закону, оформлене листом Головного управління ДПС у Черкаській області від 15 лютого 2022 року № 97/П/23-00-11-01-10.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Скаржник вказує на те, що позивач на час застосування положень Закону України «Про очищення влади» обіймала посади заступника голови ДПА у Черкаській області, заступника голови ДПС у Черкаській області та заступника голови і першого заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області, що є несумісним із зайняттям посади, на яку вона претендує.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, а рішення суб`єкта владних повноважень стосовно особи не повинно допускати дискримінацію у праці. Позивач зазначає, що відмова відповідача у доступі до публічної служби ґрунтується виключно на тих підставах, що вона працювала на посаді першого заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області. ОСОБА_1 наголошує, що за весь час перебування на посадах державної служби, не вчиняла жодних дій чи бездіяльності та не ухвалювала рішень, спрямованих на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, а також не сприяла цьому.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 28 січня 2022 року № 30 «Про оголошення конкурсу» прийнято рішення про оголошення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби ГУ ДПС категорії «Б» та «В».

ОСОБА_1 подала через Єдиний портал вакансій державної служби заяву про участь у зазначеному конкурсі. Разом із заявою позивач подала, серед іншого, заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 04 лютого 2022 року, в якій повідомила щодо незастосування до неї заборон передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 1 вказаного Закону та надала згоду на проходження перевірки, на оприлюднення відомостей стосовно неї відповідно до цього ж Закону.

Наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 14 лютого 2022 року № 45 «Про визначення переможців конкурсу» ОСОБА_1 визначено переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби категорії «В» головного державного інспектора відділу розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу на період соціальної відпустки основного працівника.

Управлінням кадрового забезпечення та розвитку персоналу Головного управління ДПС у Черкаській області відповідно до вимог Закону України «Про державну службу», проведено 14 лютого 2022 року перевірку документів позивача щодо призначення на посаду головного державного інспектора відділу розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу Головного управління ДПС у Черкаській області на період соціальної відпустки основного працівника, за наслідками якої сформовано витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» про відсутність інформації стосовно ОСОБА_1 , однак виявлено відповідність позивача критеріям здійснення очищення влади (люстрації) відповідно п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади». Вказані обставини відображені у висновку про результати перевірки відомостей про ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим Головне управління ДПС у Черкаській області прийняло рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора відділу розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу (на період соціальної відпустки основного працівника) Головно управління ДПС у Черкаській області, як переможця конкурсу, з підстав застосування заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» (із змінами), на основі критеріїв, визначених п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 цього Закону, оформлене листом від 15 лютого 2022 року № 97/П/23-00-11-01-10.

Підставою для прийняття такого рішення стало, те що у період з 25 лютого 2010 року до 22 лютого 2014 року позивач обіймала наступні посади: заступника голови ДПА в Черкаській області з 29 вересня 2010 року до 21 лютого 2012 року; заступника голови ДПС у Черкаській області з 21 лютого 2012 року до 09 червня 2013 року; заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 10 червня 2013 року до 21 травня 2014 року; першого заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 22 травня 2014 року до 12 березня 2015 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Головного управління ДПС у Черкаській області, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання його протиправним та скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що установлення п. 4. ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» критеріїв стосовно керівників, заступників керівників територіальних (регіональних) органів, центрального органу виконавчої влади, що забезпечував формування та реалізацію податкової та/або митної політики, для заборони протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом обіймати посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація), і виникнення у зв`язку із цим підстави для відмови у призначенні на посади в органах державної влади, суперечить принципу індивідуального підходу при виникненні юридичної відповідальності, передбаченого ч. 2 ст. 61 Конституції України.

За висновком суду першої інстанції, для застосування до особи процедури «люстрації» необхідно, щоб вона своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяла у їх здійсненні) спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України, або протиправне порушення прав і свобод людини. Натомість доказів вчинення позивачем таких дій чи прийняття нею відповідних рішень відповідач до суду не надав.

У зв`язку з цим суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача відсутні законодавчі підстави, з урахуванням норм міжнародного права, практики Європейського суду з прав людини, для застосування до ОСОБА_1 при вирішенні питання про прийняття на державну службу ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», а тому прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні її на посаду державної служби є протиправним.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, адже вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».

Згідно з ч. 3 ст. 31 вказаного Закону на посаду державної служби призначається особа, визначена переможцем конкурсу. Рішення про призначення на посаду державної служби приймається суб`єктом призначення після проведення співбесіди з кандидатом та підписання з ним контракту про проходження державної служби (у разі укладення). Таке рішення приймається не пізніше п`яти календарних днів з дня надходження результатів спеціальної перевірки у випадку та порядку, передбачених законодавством у сфері запобігання корупції.

За правилами ч. 4 ст. 31 Закону України «Про державну службу» у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади, приймається рішення про відмову у призначенні на посаду державної служби.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну службу» на державну службу не може вступити особа, яка підпадає під заборону, встановлену Законом України «Про очищення влади».

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначено Законом України «Про очищення влади».

Підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 на посаду головного державного інспектора відділу розвитку персоналу управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу (на період соціальної відпустки основного працівника) Головно управління ДПС у Черкаській області, як переможця конкурсу, стало, те що у період з 25 лютого 2010 року до 22 лютого 2014 року вона обіймала наступні посади: заступника голови ДПА в Черкаській області з 29 вересня 2010 року до 21 лютого 2012 року; заступника голови ДПС у Черкаській області з 21 лютого 2012 року до 09 червня 2013 року; заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 10 червня 2013 року до 21 травня 2014 року; першого заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 22 травня 2014 року до 12 березня 2015 року.

У зв`язку з цим відповідач прийшов до висновку про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» (із змінами), на основі критеріїв, визначених п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

У свою чергу п. 8 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону визначає, що заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» визначено, що заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції.

Під час розгляду і вирішення апеляційної скарги колегія суддів враховує, що згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 та ч. 1 ст. 62 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

У Проміжному висновку Венеціанської комісії від 16 грудня 2014 року № 788/2014 щодо Закону України «Про очищення влади» (далі - Проміжний висновок) зазначено, що люстрація «може бути використана тільки для усунення або суттєвого зменшення загрози, яку становить суб`єкт люстрації, створення життєздатної вільної демократії шляхом використання суб`єктом службового становища з метою порушення прав людини або блокування процесу демократизації». Таким чином, люстрація не може бути використана для покарання, відплати або помсти; покарання може бути винесене тільки за минулу злочинну діяльність на основі Кримінального кодексу і у відповідності з усіма процедурами і гарантіями кримінального переслідування.

Натомість в Остаточному висновку Венеціанської комісії щодо Закону України «Про очищення влади» від 19 червня 2019 року № 788/2014 (далі - Остаточний висновок) зазначено, що питання люстрації безпосередньо порушується в Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи № 1096 (1996) про заходи з ліквідації спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем. Резолюція наголошує, що люстраційні заходи «можуть бути сумісними з демократичною державою, заснованою на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв». Цими критеріями є: провина, саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості та право на судовий перегляд ухваленого рішення; різні функції та цілі люстрації, а саме захист новоствореної демократії, і кримінальне право, тобто покарання осіб, які вважаються винними, повинні дотримуватися; також люстрація повинна мати жорсткі обмеження у часі, як у період її застосування, так і в період, впродовж якого здійснюється перевірка.

Венеціанська комісія наголошує на тому, що відповідно до концепції «демократії, здатної захистити себе» держава має право відстороняти від доступу до зайняття державних посад осіб, які можуть становити загрозу демократичній системі та/або показали себе негідними служити суспільству. Водночас ЄСПЛ зазначив у справі «Жданока проти Латвії», що «щоразу, коли держава має намір покладатися на принцип «демократії, здатної захистити себе» для виправдання втручання у права особистості, вона повинна ретельно оцінювати масштаби та наслідки цього заходу, щоб переконатися у тому, що <...> рівновагу буде досягнуто». Таким чином, правова норма, яка накладає обмеження на доступ до державних посад, має бути чіткою й обґрунтованою за характером та повинна дотримуватися принципу пропорційності.

У п. 50 Остаточного висновку Венеціанська комісія зазначила, що ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» передбачено дискваліфікацію певних осіб на основі того, що вони обіймали посади під час президентства ОСОБА_3 у 2010-2014 роках або під час подій Майдану на рубежі 2013-2014 років. Дискваліфікація, заснована виключно на посаді, яку обіймала особа, a priori не суперечить міжнародним стандартам, за умови, що мова йде про посади в установах, відповідальних за серйозні порушення прав людини і винних у серйозних випадках халатності. Венеціанська комісія недостатньо переконана, що всі посади, зазначені в ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», відповідають цій вимозі. Однак вона відзначає, що українська влада може краще оцінити, які з державних установ відігравали значну роль у недемократичних процесах упродовж двох зазначених періодів.

Верховний Суд у постанові від 18 червня 2020 року у справі № 826/18250/14 констатував, що складність правових питань, які постали перед судами та з якими національна правова система стикнулася вперше, потребувала висновків Конституційного Суду України, оскільки доводи позивачів серед іншого ґрунтуються на доводах про неконституційність положень Закону України «Про очищення влади», зокрема в частині суперечності його норм приписам ст. 61 Конституції України щодо індивідуалізації юридичної відповідальності.

Разом з тим конституційні подання Пленуму Верховного Суду України та сорока семи народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень ч.ч. 3 і 6 ст. 1; ч.ч. 1, 2, 3, 4 і 8 ст. 3, п. 2 ч. 5 ст. 5; п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» залишаються невирішеними на час апеляційного розгляду справи.

Водночас Європейський суд з прав людини 17 жовтня 2019 року ухвалив рішення у справі «Полях та інші проти України», яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного та стосувалося звільнення державних службовців на підставі приписів Закону України «Про очищення влади».

У цій справі Європейський суд з прав людини констатував порушення, зокрема, ст. 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року (право на повагу до приватного життя) щодо усіх п`яти заявників. Суд відзначив, що закони про люстрацію, які він розглядав у своїх попередніх справах, стосувалися підозрюваних співробітників тоталітарних служб безпеки. На відміну від цього, чотири перших заявники працювали в апараті держави, яка як мінімум в принципі заснована на демократичних конституційних принципах. До того ж заходи, передбачені Законом України «Про очищення влади», виглядали як форма колективної відповідальності за роботу у часи Президента України ОСОБА_3 , незважаючи на роль, яку відігравала та чи інша особа, та її зв`язок з певними антидемократичними явищами. Тому, на переконання Європейського суду з прав людини, не можна виключити, що ухвалення Закону мало на меті помсту особам, які працювали на попередні уряди. Це зумовлювало політизацію державної служби, яка суперечить проголошеній меті законодавства про очищення влади. У практиці Європейського суду з прав людини є усталеним принцип, що люстрація не може використовуватися як засіб покарання, відплати або помсти. Цей принцип застосовується й до згаданого Закону.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що застосування до заявників встановлених Законом України «Про очищення влади» заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді, ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли пан ОСОБА_4 був Президентом України.

Європейський суд з прав людини констатував, що заходи, застосовані до заявників, були дуже жорсткими і широкими у їхньому застосуванні. Щоб виправдати застосування таких заходів без оцінки індивідуальної ролі заявників, потрібно було б навести дуже переконливі причини. Однак Уряд не продемонстрував, що такі причини обговорювалися в рамках парламентських дебатів, які передували прийняттю Закону України «Про очищення влади». Крім того, на думку ЄСПЛ, цей Закон створює враження невідповідності між проголошенням презумпції невинуватості та індивідуальної відповідальності серед основних його засад і тим, як Закон застосовувався на практиці.

Під час розгляду і вирішення справи колегія суддів враховує, що основні засади очищення влади були визначені у ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 вказаного Закону очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Разом з тим інші норми Закону України «Про очищення влади» вказують на те, що встановлення для осіб заборони обіймати певні посади пов`язується із самим лише фактом зайняття певних посад незалежно від того чи сприяли вони своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини.

Визначений у п. 8 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну службу» та п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» підхід до виявлення осіб, на яких поширюються відповідні заборони та до їх звільнення не передбачає потреби та можливості врахування індивідуальних дій чи зв`язку особи з антидемократичними подіями в Україні.

Позивач зазначає, що наявність чи відсутність фактів, які б вказували вчинення нею дій, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини перед прийняттям рішення про відмову у призначенні на посаду, викладеного у листі Головного управління ДПС у Черкаській області від 15 лютого 2022 року № 97/П/23-00-11-01-10 - не перевірялася. Відповідач наголошує на тому, що Закон України «Про очищення влади» не зобов`язував проводити таку перевірку щодо позивача.

Верховний Суд у постанові від 11 червня 2020 року у справі № 815/1745/15 зазначив, що відсутність у Законі України «Про очищення влади» процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України. Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Перевіряючи оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Черкаській області на відповідність критеріям правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, колегія суддів враховує, що згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, першочергово колегія суддів вважає необхідним дослідити обставини, з якими саме відповідач пов`язує можливість застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Відповідач стверджує, що достатніми підставами для відмови в прийнятті на роботу та застосування заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» є той факт, що ОСОБА_1 у період з 25 лютого 2010 року до 22 лютого 2014 року обіймала наступні посади: заступника голови ДПА в Черкаській області з 29 вересня 2010 року до 21 лютого 2012 року; заступника голови ДПС у Черкаській області з 21 лютого 2012 року до 09 червня 2013 року; заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 10 червня 2013 року до 21 травня 2014 року; першого заступника начальника Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 22 травня 2014 року до 12 березня 2015 року.

Колегія суддів зауважує, що саме собою зайняття таких посад не свідчить, що ОСОБА_1 сприяла своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини.

Колегія суддів наголошує, що забезпечення індивідуального підходу в застосуванні заборон, установлених Законом України «Про очищення влади», потребує встановлення фактів, які б підтверджували, що поведінка ОСОБА_1 відповідала ознакам, що визначені у ч. 2 ст. 1 вказаного Закону.

Натомість у цій справі, як і в справі «Полях та інші проти України», відповідач не стверджує, що саме позивач вчинила які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини.

Оскільки судом не було встановлено обставин, які б свідчити що ОСОБА_1 своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяв їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, колегія суддів приходить до висновку про те, що заборона, передбачена Законом України «Про очищення влади», була поширена на позивача необґрунтовано та невиправдано.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що вимога ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення про відмову у призначенні на посаду, викладеного у листі Головного управління ДПС у Черкаській області від 15 лютого 2022 року № 97/П/23-00-11-01-10, є законною, обґрунтованою і була правомірно задоволена судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків, викладених у рішенні суду від 12 липня 2022 року, та не можуть бути підставою для його скасування.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест